OBH 1936/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin
Jelentés a magyar állampolgárság megszerzése iránti kérelmek vizsgálatának gyakorlatáról

I. Az eljárás megindulása

	Az országgyűlési biztosok megválasztása 1995. június 30. és 1996. december 31. között 120, már évek óta  Magyarországon élő, itt letelepedett külföldi állampolgár, sorsának bizonytalansága miatt fordult hivatalunkhoz segítségért. A panaszok egy része a Belügyminisztérium Állampolgársági Főosztályának (a továbbiakban: Állampolgársági Főosztály) a honosítási, illetve visszahonosítási kérelmek ( a továbbiakban együtt:  állampolgárság megszerzése iránti kérelmek) előkészítésével kapcsolatos eljárását kifogásolta.
	A panaszosok leggyakrabban azt sérelmezték, hogy kérelmük intézése hosszadalmas, beadványaikra gyakran  csak évek elteltével - sokszor újabb érdeklődésükre - kaptak választ. Legtöbbször arról  sem értesítette őket senki, hogy kérelmük az eljáró hatósághoz megérkezett, azt nyilvántartásba vették, annak előkészítése folyamatban van. Előfordult olyan eset is, hogy az ügyfél hiánypótlásra sem kapott felhívást, csak jóval később, személyes érdeklődésére tájékoztatták őt arról, hogy kérelme előkészítéséhez milyen további iratokat kell beszereznie.
	1996. őszéig azt tapasztaltuk, hogy az  Állampolgársági Főosztály semmiféle mulasztást, tévedést nem ismert el, amikor megkerestük. A panaszosok által kifogásolt, ügyintézési hiányosságokkal kapcsolatos kérdéseinkre adott válaszaikban felelősségüket  elhárították, arra, hivatkoztak hogy "...az állampolgársági eljárás több mozzanatból álló, időigényes folyamat, amelynek időtartama megközelíti a három évet ".
	A Belügyminisztérium közigazgatási államtitkára 1996. szeptember 9.-én kelt levelében az ügyintézés reformjáról  tájékoztatott. Eszerint, az Állampolgársági Főosztály az újonnan beérkező kérelmekre  három hónapon belül írásban értesíti a kérelmezőket arról, hogy ügyükben az eljárás megkezdődött, illetőleg - szükség esetén - egyúttal hiánypótlásra is felszólítja az érdekelteket. Igéretet tett arra is, hogy a BM. Állampolgársági Főosztályának munkatársai az 1994. és 1995. években beérkezett kérelmeket érintő esetleges hiánypótlásokra történő felszólításokat soron kívül fogják kiküldeni. 

II. A vizsgálat célja és módszere

	A vizsgálat során információt kívántunk szerezni az állampolgárság iránti kérelmek intézésének valamennyi állomásáról. A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény (a továbbiakban: törvény), a honosítását kérő nagykorú külföldi számára, a magyar állampolgárság megszerzésének egyik feltételéül szabja annak igazolását, hogy alkotmányos alapismeretekből magyar nyelven eredményes vizsgát tegyen. Ezért a vizsgálat egyik célja annak megállapítása volt, hogy az ország különböző részein működő vizsgabizottságoknál a vizsga anyagának számonkérése egységes gyakorlat szerint történik-e. A vizsgálat során kiemelt figyelemet fordítottunk annak áttekintésére, hogy a vizsgák alkalmával milyen jogok illetik meg a vizsgázókat. 
 	A vizsgálat másik célja annak megállapítása volt, hogy az állampolgárság iránti kérelmek teljesítésére, illetve elutasítására irányuló belügyminisztériumi előterjesztéseknek  az előkészítése mennyiben felel meg a jogállamiság, valamint az egyes nemzetközi szerződésekben vállalt kötelezettségeknek. Az említett körülmények vizsgálata során információt szerettünk volna kapni arról, hogy milyen körülmények indokolják az eljárások 3-4 éves elhúzódását, továbbá arról, hogy az Állampolgársági Főosztály eleget tett-e a Belügyminisztrérium közigazgatási államtitkárának a kérelmezők tájékoztatására, valamint az 1994. és 1995. években beérkezett kérelmek esetében, az esetleges hiánypótlásra történő felszólítások soron kívüli történő kiküldésére vonatkozó igéretének.
	Az állampolgársági kérelmek előkészítésében az Állampolgársági Főosztályon kívül fontos szerepet játszanak a polgármesteri hivatalok is. A honosítási, visszahonosítási kérelmeket az ügyfelek általában a lakóhelyük szerint illetékes települési - fővárosban a kerületi - önkormányzat polgármesteri hivatala anyakönyvvezetőjénél terjesztik elő. Ebből adódóan a vizsgálat átfogó jellegének biztosítása érdekében, megpróbáltunk betekinteni az anyakönyvvezetőknek az állampolgárság iránti kérelmek átvételével és a Belügyminisztériumhoz történő felterjesztésével, valamint a kérelmezők tájékoztatásával kapcsolatos tevékenységébe. A vizsgálat során nem törekedhedtünk teljességre, hiszen a közel 3.200 települési önkormányzat, illetve az Állampolgársági Főosztályon 1993. október 1-je - a törvény hatályba lépése - és 1996. december 31-e között iktatott 13.664 kérelem teljes áttekintésére nem vállalkozhattunk.
	A vizsgálatot során iratelemzés és intejúkészítés módszerével dolgoztunk. Az alkotmányos alapismeretek számonkérésének vizsgálatát úgy végeztük el, hogy  az országban működő valamennyi közigazgatási hivataltól bekértük a vizsgaszabályzatokat, és levélben kérdéseket tettünk fel a közigazgatási hivatalok vezetőinek. A beérkezett válaszokat elemeztük.   
	Az állampolgárság iránti kérelmek köztársasági elnöki döntésre történő előkészítésének áttekintése egyrészt az Állampolgársági Főosztályon végzett helyszíni vizsgálat, másrészt annak a 70 (23 fővárosi kerületi és 47 vidéki) polgármesteri hivatal anyakönyvvezetőjének kiküldött kérdéseinkre adott válaszok alapján történt, akik a vizsgált időszak alatt a Belügyminisztériumhoz - az Állampolgársági Főosztály nyilvántartása szerint - a legtöbb állampolgárság iránti kérelmet felterjesztették.

A vizsgálat 1997. június 9 -től  július 31-ig  tartott.  

A helyszíni vizsgálat  ideje: 1997. június 9-17.

A vizsgálatot vezette:	  dr. Haraszti Katalin főosztályvezető-helyettes

A vizsgálat résztvevői: dr. Kardos Gábor nemzetközi jogász
			  dr. Kiss Anikó jogi referens
			  dr. Kiss László főtanácsos
			  dr. Vadas Beatrix jogi referens
			  dr. Zséger Barbara jogi referens  
			  dr. Novák Mária szociológus

III.  A vizsgált alkotmányos jogok

	A jogállamisághoz és ezen belül a jogbiztonsághoz fűződő jog: "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam"  (Alkotmány 2. § (1) bekezdés)
	A család védelme:  " A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét" ( Alkotmány 15. §)
	A nemzetközi kötelezettségek és a belső jog összhangja: "A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját." (Alkotmány 7. § (1) bekezdés)
	A jogorvoslathoz való jog: "A Magyar Köztársaságban a törvényekben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti." (Alkotmány  57. § (5) bekezdés)
	A kérelemhez és panaszhoz való jog: " A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé." (Alkotmány 64. §)
	 A hátrányos megkülönböztetés tilalma: "A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, 
nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. (Alkotmány 70/A. § (1) bekezdés)
"Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti."( 70/A. § (2) bekezdés)

 Az alkalmazott jogszabályok

- A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. tv.;
- A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. tv. végrehajtásáról szóló 125/1993. (IX. 22.) Korm. rendelet;
- Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv.;
- A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. tv.;
- Az ügyészségről szóló 1972. évi V. tv.;
- A nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. évi CXXV. tv.;
- A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. tv.;
- A konzuli díjakról szóló 1/ 1991. (IV. 9.) KüM. rendelet ; 
- A  férjezett nők állampolgárságáról szóló, New Yorkban, 1957. évi február hó 20. napján kelt nemzetközi egyezmény kihirdetéséről szóló 1960. évi 2. törvényerejű rendelet;
- A menekültek helyzetére vonatkozó 1951. évi július hó 28. napján elfogadott egyezmény, valamint a menekültek helyzetére vonatkozóan az 1967. évi január hó 31. napján létrejött jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló kihirdetéséről szóló 1989. évi 15. törvényerejű rendelet.
A belügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 147/1994. (XI. 17.) Korm. rendelet
( A jogszabályokat részletesen lásd a mellékletben)

IV. Az alkotmányos alapismeretek vizsga

1. A vizsgálat módszere

	A vizsgálat előkészítése során írásban fordultunk a Belügyminisztérium közigazgatási államtitkárához, akit arra kértünk, hogy - évenkénti, illetve  közigazgatási hivatalonkénti bontásban - tájékoztassa hivatalunkat arról, hogy  a törvény hatályba lépése és 1996. december 31. között összesen hány alkotmányos alapismeretek vizsgát tettek le és értékeltek Magyarországon. Felkértük a közigazgatási államtitkárt arra, hogy válaszában a sikertelen vizsgák számát is tüntesse fel. 
	A vizsgálat alapját egyrészről az az általunk összeállított kérdőív képezte, amelyet valamennyi közigazgatási hivatal vezetőjének elküldtünk, másrészről megkértük a közigazgatási hivatalok vezetőit arra, hogy amennyiben az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolítására vonatkozóan belső szabályzattal is rendelkeznek, azt a kitöltött kérdőívekhez csatolva küldjék meg részünkre. Az Állampolgársági Főosztályon tartott helyszíni vizsgálat során szóban tájékozódtunk a főosztály munkatársainak az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolításával kapcsolatos tapasztalatairól.

2. A vizsgáztatás gyakorlata 

	A vizsgálat során kiküldött kérdőívet valamennyi közigazgatási hivatal kitöltötte és azt hivatalunknak visszaküldte. A kérdőívek értékelése alapján, a vizsgáztatási gyakorlatról a következő kép alakult ki:
A vizsgára jelentkezés módjáról, valamint a vizsga követelményeiről valamennyi vizsgára jelentkező a lakóhelyén működő polgármesteri hivatalnál (az anyakönyvvezetőnél, az ügyfélszolgálati irodán) tájékozódhat. Somogy Megyei Közigazgatási Hivatal - egyedülálló módon - a vizsgáról szóló tájékoztatást a Somogyi Hírlapban is rendszeresen közzéteszi. Nyolc közigazgatási hivatalnál havonta, vagy gyakrabban szerveznek alkotmányos alapismeretek vizsgát, míg tizenkét közigazgatási hivatalnál 2-3 havonta van lehetőségük a jelentkezőknek a vizsga letételére.
A vizsga helyéről és idejéről a jelentkezők tíz közigazgatási hivatalnál 1-2 héttel, kilenc közigazgatási hivatalnál 3-4 héttel, egy hivatalnál pedig másfél hónappal a vizsga időpontja előtt értesülnek. Az értesítést a vizsgázók tizenkilenc közigazgatási hivatalnál írásban, egynél pedig a vizsgára történő személyes bejelentkezéskor kapják. A vizsgadíjat a jelölteknek valamennyi közigazgatási hivatalnál a vizsga napjáig kell befizetniük,  hat közigazgatási hivatalnál csekken, kilencnél a hivatal házipénztárában, illetőleg ötnél csekken, vagy a hivatal házipénztárában.
	Tizenhárom közigazgatási hivatalnál a jelölteknek szóban és írásban is kell vizsgázniuk, míg a fennmaradó hétnél a vizsga csak szóbeli részből áll. A szóbeli vizsgán tételt húznia a vizsgázónak tizennyolc közigazgatási hivatalnál, kettőnél nem kell. A vizsgázóknak  1-3 kérdésre kell válaszolniuk.
	Az írásbeli vizsgán öt közigazgatási hivatalnál a vizsgázóknak tesztkérdésekre, hétnél kifejtést igénylő kérdésekre, míg egy hivatalnál tesztkérdésekre és kifejtést igénylő kérdésekre is kell válaszolniuk. Az írásbeli vizsgán megválaszolandó tesztkérdések száma valamennyi közigazgatási hivatalnál 15. A tesztlapok  kitöltésére egy hivatalnál húsz perc, egy hivatalnál 30 perc, kettőnél egy óra áll a vizsgázók rendelkezésére. Az írásbeli vizsga ideje egy hivatalnál nincs maximálva. A vizsgán a kifejtést igénylő - un. esszé - kérdések száma öt hivatalnál 1, egy hivatalnál 2, szintén egy hivatalnál 5. A megoldásra rendelkezésre álló idő 30 perctől egy óráig terjed. Az egyetlen olyan közigazgatási hivatalnál, ahol a jelölteknek az írásbeli vizsgán tesztkérdésre és kifejtést igénylő kérdésre egyaránt válaszolniuk kell, a tesztkérdések száma 10, a kifejtést igénylő kérdések száma 1. Ezekre összesen 45 perc áll a vizsgázók rendelkezésre.
	A vizsgakérdéseket (tételeket) hét közigazgatási hivatalnál jogi végzettségű személy állítja össze, illetve ilyen személy vesz részt azok kidolgozásában. Egy közigazgatási hivatalnál ezt a feladatot filozófia szakos középiskolai tanár látja el, míg négy hivataltól az érintett személyek végzettségéről nem, csak hivatali beosztásáról kaptunk tájékoztatást. (Ebből két helyen főosztályvezető, egy helyen tanácsos és szintén egy helyen előadó végzi ezt a munkát.) A fennmaradó hét közigazgatási hivatal külön tételsort nem dolgozott ki. Ezek vizsgakérdésként a kormányrendeletben felsorolt témaköröket változtatás nélkül alkalmazzák.
	A vizsgázó a vizsgával kapcsolatos panaszával három közigazgatási hivatalnál a vizsgabizottság elnökéhez, szintén három hivatalnál a hivatalvezetőhöz fordulhat. Tizennégy közigazgatási hivatal erre a kérdésünkre nem válaszolt. A beérkezett válaszok szerint, a vizsgáztatással kapcsolatos panasz még egyetlen közigazgatási hivatalnál sem fordult elő.
	A vizsgáról valamennyi közigazgatási hivatalnál jegyzőkönyv készül. A jegyzőkönyvek a vizsgázó nevét, a vizsga eredményét, a vizsgabizottság elnökének és tagjainak nevét, továbbá tizennyolc hivatalnál a vizsgázó születési dátumát is, tíznél az anyja nevét is, tíznél a vizsgadíj befizetését is, kilenc hivatalnál a költségmentességet is, és egy hivatalnál a vizsgázó lakóhelyét is tartalmazzák.
	A közigazgatási hivatalok által kiadott vizsga-igazolások, ahogyan azt az Állampolgársági Főosztályon tartott helyszíni ellenőrzés során megállapítottuk - bár adattartalmuk többnyire megegyezik - eltérő formátumúak. Tizenhét közigazgatási hivatal az igazolás-formátumot maga készíti (számítógépen), két hivatalnál a vizsga szervezője, azaz a hivatal köztisztviselője szerzi be az igazolás-blankettát, míg egy hivatal erre a kérdésre nem adott választ. Az igazolás formátumát és tartalmát tizenhat közigazgatási hivatal a kormányrendelet, illetve az Állampolgársági Főosztály ajánlása alapján határozta meg, négy hivatal e kérdés kapcsán nem jelölt meg jogszabályt. Esetenként előfordult az is,  hogy - a vizsga ünnepélyességét emelendő - a vizsgázók a vizsgáról nem csak igazolást, hanem oklevelet is kaptak a közigazgatási hivataltól.
	Hét közigazgatási hivatalban vezetnek vizsganyilvántartó-könyvet. Ahol nincs külön nyilvántartó-könyv, általában ott is van valamilyen összesítés. Az eredményes vizsga után kiadott, elveszett vagy megsemmisült igazolásokról a közigazgatási hivatalok általában a vizsgajegyzőkönyv, a vizsgázó törzslapja, illetőleg a vizsganyilvántartó könyv alapján állítanak ki másolatot. (Egy hivatal erre a kérdésre azt válaszolta, hogy gyakorlatukban ilyen eset még nem fordult elő.)
	A vizsgázóról kiállított törzslap tartalmát és formátumát a közigazgatási hivatalok döntő többségben a kormányrendelet, illetőleg az Állampolgársági Főosztály ajánlása alapján határozzák meg. A törzslap valamennyi közigazgatási hivatalnál tartalmazza a vizsgázó személyazonosító adatait (név, lakóhely, állampolgárság, anyja neve, születési adatok), illetőleg a vizsga eredményét, helyét, idejét. Kilenc hivatalnál a törzslap tartalmazza a vizsgadíj összegét (befizetett összeg, illetve méltányosság), valamint egy hivatalnál a vizsgaigazolás számát.
	A vizsgára vonatkozó iratokat tizennégy közigazgatási hivatal 15 évig irattározza, négy nem selejtezhetőnek tünteti fel ezeket az iratokat. Egy hivatal nem adott erről információt, illetőleg egy az általa alkalmazott irattári jelet (20-H-5) közölte. Az irattározás alapjául szolgáló jogszabályként tizenkét hivatal a 8/1973. MT. TH. utasítást, illetve a BM közjogi helyettes államtitkárának  Á-11/7-1993. sz. leiratát, két hivatal a vizsgaszabályzatot, kettő a köziratokról, a közlevéltárakról és a magánlevéltári anyag védelméről szóló 1995. évi LXVI. törvényt, illetve ennek kapcsán a hivatali ügyiratkezelési szabályzatot, egy a törvényt, egy a hivatalvezető utasítását jelölte meg. Két hivatal semmiféle jogszabályt, illetőleg szabályzatot nem nevesített. A vizsgázó törzslapját tizenhárom közigazgatási hivatal 15 évig, egy hivatal 30 évig irattározza, öt hivatal pedig nem selejtezhetőként tünteti fel. Egy hivatal nem adott a kérdésre választ. Az irattározás alapjául szolgáló jogszabályként (szabályként) tizenkét hivatal a 8/1973. MT. TH. (1/1982. MT. TH.)-t, illetőleg az Állampolgársági Főosztály  ajánlását, két hivatal a vizsgaszabályzatot, szintén kettő a hivatali ügyiratkezelési szabályzatot, egy a hatályos irattári tervet jelölte meg. Három hivatal a kérdés kapcsán nem jelölt meg jogszabályt (szabályt).

3. A vizsgálat megállapításai

A jogállamisághoz és ezen belül a jogbiztonsághoz való jog

	A törvény  4. § (1) bekezdésének e) pontja főszabályként előírja, hogy a nagykorú külföldi állampolgár akkor honosítható, ha alkotmányos alapismeretekből magyar nyelven eredményes vizsgát tett. A kormányrendelet 13. § (1) bekezdése alapján, a kérelmező vizsgára a lakóhelye szerint illetékes megyei, fővárosi közigazgatási hivatalban jelentkezhet. A vizsgáért a kérelmező díjat köteles fizetni. A díj mértéke a mindenkori kötelező legkisebb havi munkabér (minimálbér) ötven százaléka. A megyei, fővárosi közigazgatási hivatal vezetője a díj összegéről tájékoztatja a jelentkezőt. A díj a közigazgatási hivatalt illeti meg, melyet a vizsgáztatás költségeire kell fordítania.
	Azt, hogy a magyar állampolgárság iránti kérelem honosítási vagy visszahonosítási kérelemnek minősül, az a körülmény határozza meg, hogy a kérelmező élete során volt-e már magyar állampolgár. Ennek a körülménynek a tisztázása gyakran csak nemzetközi szerződések részleteinek - különösen azok területi, személyi hatályának -  esetleg több nemzedékkel, illetve évtizeddel ezelőtt történt jogi tények ismeretében lehetséges. Az állampolgárság iránti kérelmek elbírálása során, azok minősítéséhez az Állampolgársági Főosztály   munkatársai a Belügyminisztérium saját adatbázisát is igénybe veszik. Az említett nyilvántartás egyes személyek állampolgársági adatait, illetve azok változásait 1933-ig visszamenőleg tartalmazza. (Részletesen lásd az V. fejezet 3. pontja alatt.) Ehhez a nyilvántartáshoz az anyakönyvvezetők közvetlenül nem tudnak hozzáférni. Az említett ismeretek hiányában, az állampolgárság iránti kérelmet átvevő, illetve az azt  felterjesztő anyakönyvvezető gyakran nem tudja  megállapítani, hogy a kérelem ténylegesen honosítási, vagy visszahonosítási kérelemnek minősül-e, és azt sem, hogy fennáll-e a kérelmező vizsgakötelezettsége. Sem a törvény, sem a kormányrendelet nem rendelkezik arról, hogy kétség esetén a vizsgakötelezettség kérdésében ki jogosult dönteni. Figyelemmel arra, hogy mind az anyakönyvvezetők, mind a kérelmezők törekszenek arra, hogy az állampolgárság iránti kérelmek elbírálásához szükséges iratok hiánytalanul kerüljenek az Állampolgársági Főosztályra, kétség esetén a kérelmezők vizsga letétele és a vizsgadíj befizetése mellett döntenek. Az említett gyakorlat miatt esetenként előfordult, hogy a kérelemnek az Állampolgársági Főosztályon történő elbírálása során derült ki az, hogy a honosítási kérelemként előterjesztett beadvány ténylegesen visszahonosítási kérelemnek minősűlt, így a kérelmezőnek nem kellett volna vizsgát tennie. Az Állampolgársági Főosztály az 1997. szeptember 4-én megrendezett Országos Anyakönyvi Értekezleten segédletet osztott ki a honosítási, illetve visszahonosítási kérelmek elhatárolásáról. A segédletben az Állampolgársági Főosztály az javasolta közigazgatási hivataloknak, hogy a vizsgára jelentkezéskor tájékozódjanak a kérelmezők születési adatairól, valamint szüleik állampolgárságáról. Megállapítottam, hogy a segédlet hasznos információkat tartalmaz mind az anyakönyvvezetők, mind a közigazgatási hivatalok számára. Az állampolgárság iránti kérelmek elbírálás előtti minősítése azonban nem tehető sem a polgármesteri hivatalok anyakönyvvezetőinek, sem a vizsgát bonyolító közigazgatási hivatalok munkatársainak feladatává, hiszen ezeken a helyeken nem áll rendelkezésre a minősítéshez szükséges adatállomány és információ. Az említett esetek elkerülése érdekében indokolt lenne ha valamennyi közigazgatási hivatal lehetővé tenné a vizsgadíj visszafizetését azokban az esetekben, ha utóbb kiderül, hogy a vizsga letételére nem lett volna szükség, ugyanis a kérelem visszahonosítási és nem honosítási kérelemnek minősül. A jogbiztonsághoz való jog érvényesülésével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot, hogy erről a lehetőségről minössze három közigazgatási hivatal vizsgaszabályzata rendelkezik.
	A kormányrendelet 13. § (2) bekezdése értelmében, a vizsga megszervezése a megyei, fővárosi közigazgatási hivatal vezetőjének feladata, aki meghatározza a vizsga letételének módját, megállapítja a vizsga időpontját, megbízza a vizsgabizottság elnökét és két tagját, törzslapot állít ki a vizsgára jelentkezőről, továbbá - méltányossági jogkörben eljárva - dönt a vizsgadíj mérsékléséről vagy elengedéséről. A Belügyminisztérium az alkotmányos alapismeretek vizsga megszervezése és lebonyolítása tárgyában az egységes gyakorlat kialakítása érdekében 1993-ban ajánlást küldött a köztársasági megbízottaknak, illetőleg 1995-ben a közigazgatási hivatalok vezetőinek. Utóbbi gyakorlatilag az 1993. évi ajánlás fenntartása volt néhány módosítással, illetve kiegészítéssel. Az ajánlások javaslatokat tartalmaztak a közigazgatási hivatalok vezetőinek a vizsgáztatás részletes szabályainak a megalkotásához, így többek között az alábbi kérdésekben:
	- a vizsgadíj méltányosságból történő mérséklésének, elengedésének esetei, valamint az ehhez kapcsolódó eljárás rendje;
	- a vizsgára való felkészülés;
	- a tankönyv beszerzése;
	- a jelölt tájékoztatása;
	- a vizsgára történő jelentkezés;
	- a vizsgadíj befizetése, kezelése;
	- a vizsgázók nyilvántartása;
	- a vizsga időpontja;
	- a vizsgabizottság tagjainak felkérése, tiszteletdíja, költségei;
	- a vizsgázás módja;
	- felmentés a vizsga valamely része alól;
	- az eredményes vizsgáról kiadott igazolás és annak érvényességi ideje;
	- ismételt vizsgára jelentkezés;
	- a vizsgával kapcsolatos ügyiratok irattározása.

Az ajánlás mellékletét képezik:
	- vizsgaszabályzat minta;
	- jelentkezési lap minta;
	- törzslap minta;
	- vizsgajegyzőkönyv minta;
	- igazolás minta.

A közigazgatási hivatalok által megküldött vizsgaszabályzatok az alábbi kérdéseket szabályozzák: Mind a húsz szabályzat rendelkezik  a vizsgadíj fizetési kötelezettség alóli mentességről (mely esetekben adható, ki engedélyezi, a kérelmezés szabályai, a döntés elleni jogorvoslat kizárása), a vizsgabizottságról (tagok megbízása, kizárási okok, díjak stb.), a vizsgáztatás módjáról (írásbeli, szóbeli, nyilvános vagy sem, kérdések száma, a kérdések megoldásához rendelkezésre álló idő, értékelés, minősítés). Tizenkilenc szabályzat rendelkezik a jelölt tájékoztatásáról (a vizsgával kapcsolatos tudnivalók, jelentkezés, vizsgadíj befizetése, díjmérséklés lehetősége, vizsga időpontja, tananyag stb.), a vizsgadíjról ( mértéke, befizetés módja, kezelése, felhasználása), törzslap kiállítása a vizsgázókról, a vizsgaidőpontok meghatározásáról (konkrét dátum megjelölése, milyen időközönként van vizsga, ki jogosult az időpont meghatározására), vizsgajegyzőkönyv készítéséről (jegyzőkönyvvezető, jegyzőkönyv-minta mellékelése), igazolás kiadása az eredményes vizsgáról (igazolás-minta mellékelése), ismételt (új) vizsga letételének lehetőségéről, módjáról. Tizenhét szabályzat rendelkezik a vizsgára jelentkezés módjáról, a vizsga írásbeli vagy szóbeli része alóli felmentés lehetőségéről (életkor, fogyatékosság stb. alapján). Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala szabályzatának 10. pontja szerint a vizsga egészének letétele alól is adható felmentés. Az irattározásról, illetve az iratok selejtezéséről. Tizennégy szabályzat rendelkezik arról, hogy ki látja el a vizsga szervezésével kapcsolatos feladatokat,  a jelöltekről készített nyilvántartásról (külön nyilvántartókönyvvel, törzslapok alfabetikus összesítésével stb.). Hat szabályzat rendelkezik a tananyagról. Öt szabályzat rendelkezik  a jelöltek vizsgára történő felkészítéséről (önállóan, felkészítő előadás vagy konzultáció segítségével), a vizsga elmulasztása esetén követendő eljárásról (a vizsgázó nem jelenik meg a vizsgán), a vizsgakérdések összeállításának módjáról. Három szabályzat rendelkezik  a vizsgadíj kérelemre történő visszafizetéséről abban az esetben, ha utóbb kiderül, hogy visszahonosításról és nem honosításról van szó,a vizsgahalasztás lehetőségéről és módjáról. Két szabályzat rendelkezik  az elveszett igazolások pótlásának módjáról,  a vizsga céljáról,  a vizsgázó vizsgán történő szabálytalankodása, rendzavarása esetén követendő eljárásról (pl. vizsga felfüggesztése). Egy szabályzat rendelkezik  a vizsgázó panasztételi jogáról, abban az esetben, ha nem ért egyet a vizsgán kapott minősítéssel (megfelelt, nem felelt meg). A szabályzatok mellékleteiben szinte kivétel nélkül szerepel  jelentkezési lap, a  törzslap, a  jegyzőkönyv, valamint a vizsga letételéről szóló igazolás minta. 
	A vizsgaszabályzatok áttekintése alapján megállapítottam, hogy az Állampolgársági Főosztály által készített ajánlásban szereplő kérdéseket valamennyi közigazgatási Hivatal szabályozta. A jogállamisághoz való joggal összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot, hogy a vizsgaigazolások pótlásáról csak két, a vizsgázó panasztételi jogáról pedig mindössze egyetlen szabályzat rendelkezik.
   	A kérdőívre adott válaszok, valamint a vizsgaszabályzatok alapján megállapítottam, hogy a közigazgatási hivatalok a vizsgák  gyakoriságát a helyi igények figyelembevételével  határozzák meg. Az országban sehol sincs akadálya annak, hogy a kérelmezők a vizsgát ésszerű időn belül letehessék. A vizsgadíj befizetésének módját (postai feladóvevény, a közigazgatási hivatal házipénztára), határidejét (a vizsga napja) a közigazgatási hivatalok, a vizsgázók érdekeit szem előtt tartva szabályozták. A kormányrendelet által, a vizsga alapjául meghatározott témakörök alkalmasak arra, hogy a kérelmező a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjéről a vizsgára való felkészülés során  átfogó képet kapjon. Az egyes közigazgatási hivataloknál a vizsgáztatás módjában nincsenek lényeges, szembetűnő különbségek. Az alkotmányos alapismeretek vizsgák megszervezése, illetve lebonyolítása kapcsán alkotmányos visszásságot nem észleltem.
	A vizsgálat során megállapítottam azt is, hogy az alkotmányos alapismeretek vizsgák szabályainak megalkotásának kérdésében a kormányrendelet vonatkozó rendelkezései csaknem teljes szabadságot adnak a közigazgatási hivatalok vezetőinek, amely tény a jogbiztonság elvével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot. A jogbiztonság alkotmányos követelménye, továbbá az egységes szabályozási és vizsgáztatási gyakorlat iránti igény - amelyet a belügyminisztériumi  ajánlás kiadásának ténye is alátámaszt - indokolttá teszi az alkotmányos alapismeretek vizsga szabályainak jogszabályi szinten történő megalkotását.
	A törvény 20. §-a értelmében az állampolgársági iratok nem selejtezhetőek, őrzésükről és nyilvántartásukról a belügyminiszter gondoskodik. Sem a törvény, sem a kormányrendelet nem intézkedik azonban arról, hogy mit kell  állampolgársági iratnak tekinteni. Feltehetően ez lehet az oka annak, hogy az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolítása kapcsán keletkezett iratok tárolása, illetve selejtezése kapcsán az egyes közigazgatási hivatalok eltérő gyakorlatot folytatnak. Az említett körülmények tisztázására az adatvédelmi biztos vizsgálatát kezdeményeztem.

 A hátrányos megkülönböztetés tilalma

	A törvény 4. § (6) bekezdése értelmében, amennyiben a kérelmező honosításához a Magyar Köztársaságnak fontos érdeke fűződik, a vizsgakötelezettség alól a belügyminiszter javaslatára a köztársasági elnök felmentést adhat. Az alkotmányos alapismeretek vizsga letételének kötelezettsége alól, a törvény további mentesítési lehetőséget nem biztosít. A közigazgatási hivatalok 1993. október 1. és 1996. december 31. között összesen 10 233 alkotmányos alapismeretek vizsgát bonyolítottak le, melyből 376 -  azaz az összes vizsga  3,67 %  - volt sikertelen. A számadatok azt mutatják, hogy a vizsga letétele a vizsgázók túlnyomó többsége számára nem jelent teljesíthetetlen feladatot.
A kivételek rendkívűl szűkkörű meghatározásával azonban a törvény olyan személyeket is vizsgára kötelez, akik korlátozott fizikai vagy szellemi teljesítőképességük miatt, az említett feltételt - önhíbájukon kívül -  nem tudják teljesíteni, és ez tény a hátrányos megkülönböztetés 
tilalmának elvével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot. Az említett problémát a Belügyminisztérium is érzékelte, ugyanis az alkotmányos alapismeretek vizsga megszervezésére és lebonyolítására kiadott ajánlás értelmében, csak  a honosítását kérő "cselekvőképes személynek" kell alkotmányos alapismeretekből vizsgát tennie. Az ajánlás szövege azonban szűkítöleg értelmezi a törvényt, ami a jogállamiság, illetve a jogbiztonság követelményével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot.
A jogállamiság, követelményével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot az a tény, hogy - kivételek hiányában -  a törvény olyan személyeket is vizsgára kötelez,  akiknél nyilvánvaló, hogy az alkotmányos alapintézmények vonatkozásában előírt ismereteknek birtokában vannak, sőt erről már bizonyságot is tettek, így pl. Magyarországon jogi diplomát szereztek.

A panaszhoz való jog

	 Az állampolgári jogok országgyűlési biztosához az alkotmányos alapismeretek vizsgák kapcsán mindössze egyetlen panasz érkezett. Ebben a panaszos a vizsgadíj elengedése, illetve mérséklése érdkében benyújtott méltányossági kérelme elutasításával összefüggésben kérte segítségünket.

	Az általunk kiküldött kérdőívre adott válaszok arra utalnak, hogy a közigazgatási hivatalok többsége számításba vette azt, hogy az alkotmányos alapismeretek vizsga lebonyolításával összefüggésben, a vizsgázóknak panaszaik lehetnek. A közigazgatási hivatalok válaszaikban megjelölték azt a személyt, akihez a kérelmező panaszával fordulhat. A kérdőívre adott válaszoknak ellentmond azonban az a tény, hogy a vizsgaszabályzatok között mindössze egyetlen olyat találtunk, amely a vizsgázók panasztételi jogát szabályozta. Az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolításával kapcsolatos panasztételi jogra vonatkozó szabályok hiánya alkotmányos visszásságot valósít meg. Erre a tényre az sem jelenthet elfogadható magyarázatot, hogy - a kérdőívre adott válaszok szerint - a közigazgatási hivatalokhoz az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolításával kapcsolatban még egyetlen panasz sem érkezett.

V. A magyar állampolgárság iránti kérelmek intézése

1. A vizsgálat módszere

Az állampolgárság iránti kérelmek döntéselőkészítési folyamatának vizsgálatát az Állampogársági Főosztályon végeztük. A vizsgálat során kérdőív segítségével 150 db. ügyiratot tekintettünk át részletesen. Előre összeállított tematika szerinti interjút készítettünk a főosztály vezetőjével, továbbá a kérelmek feldolgozásának részmozzanatai megismerése céljából elbeszélgettünk  az ügyintézőkkel és a segédhivatali dolgozókkal. A vizsgálat során áttekintett 150 kérelmet, illetve ügyiratot az alábbi megoszlás szerint, véletlenszerűen választottuk ki:

	1993. év :	  20 folyamatban lévő ügy,     
		      	  30 befejezett ügy (15-15 db. teljesített, illetve elutasított kérelem)  
	1994. év :  	  40 befejezett ügy ( 20-20 db. teljesített, illetve elutasított kérelem)
	                  	  20 folyamatban lévő ügy
	1995. év :  	  20 ügy (10 db. befejezett, illetve 10 db. folyamatban lévő ügy)
	1996. év :          20 folyamatban lévő ügy
	Összesen:	150 ügy

A magyar állampolgárságról szóló - jelenleg is hatályos - 1993. évi LV. törvény (a továbbiakban: törvény), valamint a végrehajtásáról szóló 125/1993. (IX. 22) Korm. rendelet 1993. október 1-jén léptek hatályba. Ezért a vizsgálat során áttekintett 1993. évi ügyiratokat azokból válogattuk, amelyeket 1993. október 1-jén, illetve azt követően iktattak az Állampolgársági Főosztályon.

Az Állampolgársági Főosztályon iktatott kérelmek száma:

Ügytípus
1993
1994
1995
1996

Honosítás, visszahonasítás
1. 927**
3.776
3.430
2.907

Nyilatkozat* (törvény 21.§)
  280**
  667
   407
    270

Összesen db.
2.207**
4.443
3.837
3.177

* A külföldön tartózkodó egyes személyeknek magyar állampolgárságuktól való megfosztásáról szóló 1947. évi X. törvény és az 1948. évi XXVI. törvény, a magyar állampolgárságról szóló 1948. évi LX. törvény, illetve az állampolgárságról szóló 1957. évi V. törvény alapján a magyar állampolgárságától megfosztott személy, továbbá az, aki a Magyar Köztársaság Kormányának 7970/1946. M.E. számú rendelete, a 10.515/1947. Korm. sz. rendelet, a 12.200/1947. Korm. sz. rendelet alapján veszítette el magyar állampolgárságát, valamint az, akinek magyar állampolgársága 1947. szeptember 15. és 1990. május 2. napja között elbocsátással szűnt meg, a Magyar Köztársaság Elnökéhez címzett személyes, írásbeli nyilatkozatával a nyilatkozattétel napjától a magyar állampolgárságot megszerzi. A nyilatkozat alapján a belügyminiszter az érintett személy részére állampolgársági bizonyítványt ad ki.
** Az 1993. október 1-jét követően iktatott kérelmek száma.

Az Állampolgársági Fősztályon lefolytatott iratvizsgálat során szerzett tapasztalalataink alapján, a vizsgálatot kiterjesztettük az állampolgárság iránti kérelmek intézésének a köztársasági elnök döntését követő szakaszára is.
Az állampolgárság megszerzése iránti kérelmek konzuli szakaszának megismerése céljából,  interjút készítettünk a Külügyminisztérium egyik - 1989. augusztus 20. és 1994. június 30. között,  belgrádi magyar konzulként dolgozó - munkatársával.
Szóbeli tájékoztatást kértünk a Belügyminisztérium Adatfeldolgozó Hivatala Számításátechnikai Központjának vezetőjétől arról, hogy milyen módon történik az állampolgárság iránti kérelmet előterjesztő személyek adatainak (a továbbiakban: kérelmezők) idegenrendészeti ellenőrzése.   
Írásban megkerestük a nemzetbiztonsági szolgálatok felügyeletét ellátó tárcanélküli minisztert, akitől az állampolgárság iránti kérelmek nemzetbiztonsági vizsgálatának menetéről,  időtartamáról, valamint arról érdeklődtünk, hogy hány személy esetében és milyen indokok alapján fordult az elő, hogy a Nemzetbiztonsági Hivatal a kérelem elutasítását javasolta.   
Levélben fordultunk a Köztársasági Elnök Hivatalának (a továbbiakban: Elnöki Hivatal) vezetőjéhez, akitől a magyar állampolgárság megszerzésére irányuló kérelmek teljesítésére, illetve elutasítására irányuló  belügyminiszteri előterjesztések, továbbá az említett ügyekkel kapcsolatos panaszok intézésének gyakorlatáról érdeklődtünk.
Megkerestük a legfőbb ügyészt, akitől az elutasított kérelmekkel kapcsolatos ügyészségi panaszok számáról, illetve az ezzel kapcsolatos eljárásról kértünk tájékoztatást.

2. Az  Állampogársági Főosztály helyzete  szervezete, elhelyezése

	Az  Állampolgársági Főosztály végzi a magyar állampolgárság iránti kérelmekkel kapcsolatos belügyminiszteri előterjesztések előkészítését, nevezetesen annak vizsgálatát, hogy a kérelmező külföldi állampolgár a magyar állampolgárság megszerzéséhez szükséges törvényi feltételeknek megfelel-e.

Az Állampolgársági Főosztály szervezetén belül három osztály működik; a Honosítási Osztály, az Állampolgárság Megállapítási Osztály, valamint az Anyakönyvi Osztály. E szervezeten belül, a magyar állampolgárság megszerzése iránti kérelmek ügyiratainak feldolgozását a Honosítási Osztály végzi.
	Az Állampolgársági Főosztály épülete a Budapest XII. kerület,  Németvölgyi út 41. szám alatt, egy olyan telken áll, amelynek kapui két - egymással párhuzamos - utcára nyílnak.    
A XII. kerületnek az a része, ahol az Állampolgársági Főosztály működik egy kertvárosi jellegű, családi házas környék, amely mind a belvárostól, mind a Belügyminisztérium központi épületétől, mind pedig az általánosan ismert fővárosi tömegközlekedési csomópontoktól viszonylag távol esik. Az Állampolgársági Főosztály Ügyfélszolgálati Irodája a Stromfeld Aurél utca 29. szám felől közelíthető meg. Ez egy olyan mellékutca, amelyen - a főosztály munkatársainak beszámolója szerint - a téli hónapokban rendszeres hóeltakarítást nem végeznek. A Stromfeld Aurél utcán  a BKV. egyetlen autóbusz járata közlekedik - az Állampolgársági Főosztály munkatársainak tapasztalatai szerint - átlagosan kb. 35-40 perces időközökben, télen havas, csúszós időjárás esetén ennél is ritkábban. Az autóbusz egyik megállója közvetlenül az épület előtt van. A Németvölgyi út felöli bejáratnál egyáltalán nincs feltüntetve, hogy itt működik az Állampolgársági Főosztály. A Stromfeld Aurél utcai bejáratnál, az élősövénnyel sűrűn benőtt kerítésen, illetve az épületnek a kaputól  kb. 4-5 m. távolságban lévő falán egy-egy,  kb. 60x40 cm. nagyságú tábla van elhelyezve, amelyeken az ügyfélfogadási időpontokat tüntették fel. Mindkét tábla nehezen észrevehető, illetve az épület oldalán lévőnek a felirata az utcáról, szabad szemmel gyakorlatilag olvashatatlan. 
	Az Ügyfélszolgálati Iroda látja el mindhárom, az Állampolgársági Főosztály szervezetén belül működő osztály  ügyfeleinek tájékoztatását, amely tevékenységet egy  jogász, továbbá egy középfokú végzettségű köztisztviselő végez. Ügyfélfogadás idő hetente háromszor - kedden, 12.30-16. óra, szerdán 8.30-16. óra, csütörtökön 8.30-12 óra között - van.
Telefonon munkanapokon 8.-16.30-ig lehet érdeklődni. Az Ügyfélszolgálat Iroda munkatársai 1997. április 24. és 1997. május 16. között - 16 munkanapon keresztül - regisztrálták ügyfélforgalmukat. Az említett időszak alatt összesen 1143 személy fordult hozzájuk, amelyből 854 fő érdeklődött a folyamatban lévő honosítási, illetve visszahonosítási kérelmének sorsáról. Az összes érdeklődő közül 380-an személyesen, a 863-an telefonon keresték meg az Ügyfélszolgálati Irodát. Az érdeklődők döntő többsége vidékről, illetve külföldről érkezett. Többségük az Ügyfélszolgálati Irodát nehezen találta meg. Sokan életükben először jártak a fővárosban. Az Állampolgársági Főosztály több munkatársa is beszámolt arról, hogy munkaidő után, illetve a délelőtti órákban kérdezősködő ügyfelekkel találkoztak akik - nem egyszer az épület kapuja elött - az Állampolgársági Főosztály után érdeklődtek.
	Az Állampolgársági  Főosztály élén főosztályvezető, az osztályok élén osztályvezető áll. A központi közigazgatási szervek körében végrehajtott létszámcsökkentés következében, az Állampolgársági Főosztály munkatársainak száma 1996. és 1997. években 10-10 fővel csökkent, így a vizsgálat idején érvényes  állománytáblán 25 ügyintézői, 24 ügykezelői és 1 fizikai státus szerepelt.  
	A Honosítási Osztály állományába 10 ügyintézői és 16 ügykezelői státusú köztisztviselő tartozik. Egy ügyintéző jogi egyetemi, 6 rendőrtiszti főiskolai, 3  államigazgatási főiskolai végzettséggel rendelkezik. A vizsgálat idején az ügykezelők közül 12-en  a segédhivatalban dolgoztak. Ők az állampolgárság megszerzésére irányuló kérelmek köztársasági elnöki döntésre történő előkészítésének technikai teendőin túl, az Állampolgárság Megállapítási Osztály, valamint az Anyakönyvi Osztály iktatási, postázási stb. tevékenységét is ellátták. Az ügykezelők közül 4-en a segédhivatalon kívül dolgoztak. Az ő munkájuk kizárólag az állampolgárság megszerzése iránti kérelmek előkészítésének technikai lebonyolításához - pl. gépelési feladatok ellátása, stb. - kapcsolódott. A vizsgálat idején a Honosítási Osztályon  valamennyi státus be volt töltve.
	Az 1995. évtől kezdődően, a Belügyminisztérium több lépcsőben informatikai fejlesztést hajtott végre az állampolgárság megszerzése iránti kérelmek elbírálási idejének csökkentése érdekében. A fejlesztés eredményeként az állampolgárság iránti kérelmek elbírálásával foglalkozó ügyintézők, illetve az ügyviteli feladatokat ellátó segédhivatali munkatársak saját számítógépeken dolgoznak. Az Állampolgársági Főosztályon olyan számítógépes hálózat, illetve a saját informatikusuk által kifejlesztett program működik, amelynek segítségével az ügyiratok intézésének menete napra készen nyomon követhető. Az Állampolgársági Főosztály vezetője havonta egyszer, a számítógépes hálózat kinyomtatott adatainak alapján, személyenkénti bontásban ellenőrzi a munka intenzitását, illetve az egyes ügyintézők által feldolgozott ügyiratok számának alakulását. A technikai fejlesztés eredményeként, az ügyfeldolgozás üteme felgyorsult. Ezt az is bizonyítja, hogy míg 1993-ban 13.281 állampolgárság iránti kérelem érkezett az Állampolgársági Főosztályra és 6.724 kérelmet terjesztettek fel döntésre a köztársasági elnökhöz, addig 1996. év első felében 1.247 ilyen kérelem érkezett, és 4.048 volt a felterjesztett ügyek száma.    
	Az Állampolgársági Főosztály vezetőjének  számítógépes nyilvántartása szerint, 1997. június 3-én a Honosítási Osztályon 10.062 db. honosítási, illeve visszahonosítási kérelem volt előkészítés alatt. A Honosítási Osztály ügyintézői erős leterhelésnek vannak kitéve. Az említett időpontban az egyes ügyintézők nevén szereplő ügyiratok száma megközelítette az ezret.
	Az Állampolgárság Megállapítási Osztály végzi a magyar állampolgárságról történő lemondás iránti kérelmek köztársasági elnöki döntésre történő előkészítését. Az Állampolgárság Megállapítási Osztály feladata az is, hogy az érintett személy, továbbá a törvény 12. §-ában felsorolt szervek kérésére igazolja, illetve megállapítsa az ügyfél magyar állampolgárságának fennállását, annak megszünését vagy azt, hogy az ügyfél nem magyar állampolgár. Az Állampolgárság Megállapítási Osztályon 8 ügyintézői és 4 ügykezelői státusú köztisztviselő dolgozik. A segédhivatal nyilvántartása szerint az Állampolgárság Megállapítási Osztályra 1993-ban 5.128, 1994-ben 5.400, 1995-ben 4.310, 1996-ban 4.048 kérelem, illetve megkeresés érkezett.     
	Az Anyakönyvi Osztály 1995. február 1-je óta működik az Állampolgársági Főosztály szervezetében.  Az Anyakönyvi Osztály végzi az állampolgárok névváltozásával kapcsolatos kérelmek elbírálását, továbbá - a 147/1994. (XI. 17.) Korm. rendeletben a belügyminiszter feladat- és hatásköreként meghatározott - az anyakönyvezéssel kapcsolatos igazgatási tevékenység országos irányítását. Az Anyakönyvi Osztályon 2 ügyintézői és 2 ügykezelői státusú köztisztviselő dolgozik. Az Anyakönyvi Osztályra 1995-ben 5.491, 1996-ban 5.751 ügyirat érkezett. 
	Az Állampolgársági Főosztályon külső szerv által végzett, átfogó ellenőrzés még nem volt. A Belügyminisztériumnak az Állampolgársági Főosztály felügyeletét ellátó helyettes államtitkára a magyar állampolgárság iránti kérelmek elutasítási javaslatait - az előterjesztésben szereplő adatok alapján - felülvizsgálja, továbbá évente kétszer jelentést kér az elvégzett munkáról. A belügyminiszter parlamenti beszámolójához, szintén évente kétszer készít jelentést az Állampolgársági Főosztály.

3. A magyar állampolgárság iránti kérelmekkel kapcsolatos eljárás ügymenete

	A magyar állampolgárság iránti kérelmeket a 125/1993. (IX.22) Korm. rendelet 1. sz. mellékletében meghatározott nyomtatványon, a kérelmező lakóhelye szerint illetékes települési - a fővárosban a kerületi - önkormányzat polgármesteri hivatala anyakönyvvezetőjénél, a külföldön élő kérelmező esetén az illetékes magyar konzulnál kell előterjeszteni. A kérelem előterjesztéséhez szükséges nyomtatvány beszerzése az érintett szerveknek nem okoz nehézséget. A iratok átvételekor az anyakönyvvezető, illetve a konzul ellenőrzi a kérelmező személyi azonosságát, a kérelem előterjesztésére szolgáló nyomtatvány kitöltését, számbaveszi a kérelmezők által csatolt okiratokat, igazolja ezek átvételét, továbbá hitelesíti a kérelmező aláírását. Szükség esetén felhívja a kérelmező figyelmét arra, hogy kérelmét hiányosan nyújtotta be, továbbá tájékoztatja arról, hogy milyen okiratokat kell majd pótlólag csatolnia.  A kérelmet az anyakönyvvezető nyolc napon belül, a konzul az átvételtől számított első diplomáciai postával köteles felterjeszteni a belügyminiszterhez.
	A beérkezett felterjesztéseket az Állampolgársági Főosztályon a segédhivatal munkatársai felbontják és dátumbélyegzővel érkeztetik. A következő munkaművelet az iktatás, amely több mozzanatból álló munkafolyamat. Először megvizsgálják, hogy a kérelmezőnek, illetve valamely szülőjének korábban volt-e  valamilyen állampolgársági ügye, így például magyar állampolgárságtól való megfosztás, elbocsátás, esetleg nyújtott-e be korábban kérelmet az állampolgárság megszerzésére, stb.
A vizsgálat a Belügyminisztérium saját adatbázisán alapul, amely 1933-ig visszamenőleg tartalmazza az ügyfelek adatait. Amennyiben az ügyfélnek, vagy szülőjének már volt állampogársági ügye,  az előzményi iratokat előkeresik és azokat az iktatás alatt lévő ügyirathoz csatolják. Az 1933 és 1988 között keletkezett ügyiratokat a VIII. kerület Mosonyi utca 9. szám alatt, az 1989. január 1. napját követően keletkezett ügyiratokat az Állampolgátsági Főosztály épületében tárolják. Az előzménykeresést követően a kérelmezőt felveszik az adatbázisba, amelynek során rögzítik nevét, szülei adatait, továbbá lakcímét. Amennyiben közös kérelem van szó - például házaspárok, vagy családok esetében - az adatok ellenőrzését, illetve azoknak az adatbázisba történő felvételét valamennyi kérelmezőre elvégzik. Az előzményi  iratok keresésén túl, a segédhivatal ellenőrzi azt is, hogy a kérelmező szerepel-e a rendőrségi és a bűnügyi nyilvántartásban, illetve a polgárok személyi adat- és lakcímnyilvántartásában. Utóbbiak  ellenőrzése számítógép segítségével, un. "on line" módon történik. A kérelmezőről a nyilvántartásokban rendelkezésre álló adatokat a segédhivatal kinyomtatja, azt az ügyirathoz csatolja. Az adatok kinyomtatása - takarékossági okból - gyakran olyan papír hátoldalára történik, amelyet korábban valamilyen céllal már felhasználtak, de mégsem került elküldésre. Ezért a vizsgálat során több esetben is észleltük, hogy egyes ügyiratokban olyan kérelmezők személyi adatai is szerepelnek, akiknek az adott ügyhöz semmi közük sincsen. Utolsó lépésként a segédhivatal az ügyiratot iktatószámmal látja el és az ügyiratról számítógépes adatbázis, un.  "iktatólap" készül, amelyen - az ügyiratszámon kívül - rögzíti a kérelem beérkezésének, illetve iktatásának időpontját, a kérelem típusát (honosítás, visszahonosítás, állampolgárság megállapítás, stb.), a kérelem intézésének határidejét, az esetleges előzményi irat iktatószámát, továbbá az ügyintéző nevét. Az iktatólapon az ügyirat feldolgozása során a segédhivatal feltünteti az adott ügyben kimenő és bejövő levelek iktatásának időpontját, a feladót, illetve a címzettet, valamint ezen vezetik a határidő nyilvántartást is. Befejezett ügyekben az iktatólapon rögzítik a kérelemről szóló döntést, továbbá az ügyirat irattározásának időpontját is.  Az  iktatószám kiadásával egyidejűleg az ügyiratot számítógépes vonalkóddal látják el, továbbá a kérelmezőt írásban értesítik arról, hogy kérelme az Állampolgársági Főosztályra megérkezett, azt nyilvántartásba vették, az Állampolgársági Főosztály postacíméről, az ügyiratszámról, valamint arról, hogy amennyiben kérelmét hiányosan nyújtotta be, erről a későbbiekben értesíteni fogják. A kérelem nyilvántartásba vételéről szóló levél kinyomtatását a számítógép a kérelem iktatatószámmal történő ellátásával egyidejűleg, automatikusan végzi. A levél postázásának tényét az ügyiraton semmi sem jelzi, így ezt a vizsgálat idején éppen iktatás alatt lévő ügyekben - szúrópróba szerűen - tudtuk ellenőrizni.
	A magyar állampolgárság megszerzése iránti kérelmeken vezetői szignálás nem található. A beérkezett ügyiratokat a segédhivatal számarányosan osztja szét a Honosítási Osztály ügyintézői között. Az ügyiratok szétosztása egy optikai érzékelő esztköz un. "fényceruzával" történik. Az ügyirat átvételkor az ügyintéző az általa használt - a személyre szóló kódját is tartalmazó -  fényceruzát hozzáérinti a segédhivatal által felragasztott vonalkódhoz és ezzel a számítógép észleli, hogy az átvétel megtörtént, továbbá regisztrálja azt, hogy az ügyirat kinél van. Az ügyirat fizikai holléte mindig pontosan nyomon követhető, ugyanis annak az ügyintézők közötti esetleges átadásakor mindenki köteles azt a saját fényceruzájával átvenni. Az átadás-átvétel megtörténtéért, illetve regisztrációjáért az az ügyintéző felelős, akinek az ügy éppen a nevén van. Az ügyirat átvételét követően az ügyintéző haladéktalanul ellenőrzi azt, abból a szempontból, hogy a kérelmet az anyakönyvvezető helyesen minősítette-e. Amenyiben a minősítés téves, azt korrigálja, továbbá gondoskodik arról, hogy a kérelem tartalma szerint kerüljön elbírálásra.
	Az ügyirat feldolgozása az állampolgárság iránti kérelem elbírálásához - a törvény 14.§ (2) alapján - szükséges okiratok számbavételével kezdődik. Amennyiben  a kérelem hiányos, vagy az elbíráláshoz szükséges adatokat nem tartalmazza, az ügyintéző a kérelmezőt - határidő tűzésével - hiánypótlásra szólítja fel és felhívja az ügyfelet arra, hogy jelezze azokat a változásokat, amelyek adataiban a kérelem benyújtását követően történtek. A hiánypótlásra vonatkozó felszólítás tartalmazza még az Állampolgársági Főosztály Ügyfélszolgálati Irodájának telefonszámát, postacímét, továbbá az ügyfélfogadási időpontokat.
Jogszabályi rendelkezés hiányában  a Honosítási Osztály vezetője dönti el azt, hogy az ügyintéző  hány alkalommal szólítja fel a kérelmezőt hiánypótlásra. A vizsgálat idején érvényes gyakorlat szerint erre maximum 4 alkalommal kerülhetett sor. A segédhivatal a hiánypótlásra vonatkozó felszólítás postázását követően az ügyiratot nyilvántartásba veszi és tárolja. Amennyiben a kérelmező a hiánypótlásra kitűzött határidő lejárta előtt írásban válaszol, az ügyiratot - a válaszlevél iktatását követően - a segédhivatal átadja az ügyintézőnek. Amennyiben a hiánypótlásra kitűzött határidő alatt az ügyfél a felszólításra egyátalán nem reagál, a segédhivatal az ügyiratot a határidő leteltét követő hónap első munkanapján adja vissza az ügyintézőnek.
	Előfordul, hogy a kérelem elbírálásához valamely anyakönyvi okirat - például születési, házassági, vagy halotti anyakönyvi kivonat - pótlólagos benyújtása szükséges és a kérelmező jelzi az Állampolgársági Főosztálynak, hogy annak sem eredeti példánya, sem hitelesített másolata nincs a birtokában. Ilyen esetekben az ügyintéző írásban tájékoztatja a kérelmezőt arról, hogy a hiányzó okirat beszerzése céljából nem szükséges külföldre utaznia, mert azt a lakóhelye szerint illetékes települési - fővárosban a kerületi - önkormányzat polgármesteri hivatala anyakönyvvezetője - kérelmére - beszerzi.
	Az anyakönyvi okiratok külföldről történő beszerzésére vonatkozó kérelmeket az anyakönyvvezető megküldi az Állampolgársági Főosztály Anyakönyvi Osztályának. Az Anyakönyvi Osztály a kérelmet nyilvántartásba veszi, majd a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályához ( a továbbiakban: Konzuli Főosztály) továbbítja. Az Anyakönyvi Osztály vezetőjének tájékoztatása szerint, 1996. évben 370 anyakönyvi okirat beszerzésére vonatkozó kérelmet továbbítottak a Konzuli Főosztályhoz, melynek kb. 90 %-ára a magyar állampolgárság megszerzésére irányuló eljárásban volt szükség. A legtöbb  anyakönyvi okiratot - az összes ezirányú kérelem több mint kétharmadát - az ügyfelek Romániából kérik beszerezni. Az anyakönyvi okiratok beszerzésére vonatkozó kérelmeket az európai országokból  a konzuli hivatalok többnyire 6 hónap alatt teljesítik. Ennél hosszabb időre - általában másfél-két évre - csak Ukrajna esetében van szükség. Egyes afrikai, illetve ázsiai országok esetében azonban több évig is eltarthat az anyakönyvi okiratok beszerzése. Van olyan kérelem, amelyet több mint három éve nem tudott a Konzuli Főosztály teljesíteni.       
A külföldről beszerzett okiratot a Konzuli Főosztály az Anyakönyvi Osztályhoz továbbítja. Az Anyakönyvi Osztály küldi meg az okiratot az anyakönyvvezetőnek, aki azt kézbesíti a kérelmezőnek. Az okiratok beszerzéséért a kérelmezőnek az 1/1991. (IV.9) KüM. rendelet szerinti konzuli díjat - amelynek összege okiratonként 20 USD - a kérelem benyújtását megelőzően, forintban kell befizetnie. A konzuli díj a külföldi hatóság által felszámított egyéb díjat és költségeket nem tartalmazza. Ezeket a konzuli hivatalok megelőlegezik, amelyet a kérelmezőnek az okirat átvételekor kell kiegyenlítenie. A külfölről beszerzett, idegennyelvű okiratot az ügyfélnek hivatalos fordítással ellátva kell a Honosítási Osztálynak megküldenie.
	Amennyiben a kérelmező a hiánypótlásra vonatkozó többszöri írásos felszólításnak sem tesz eleget, azt az ügyintéző úgy tekinti, hogy az érintett személy, valamely a magyar állampolgárság megszerzéséhez szükséges törvényi feltételnek nem felel meg. Ilyen esetekben az ügyintéző kézírással rövid feljegyzést készít az iratborítóra, amelyben feltünteti, hogy a kérelmező a törvény mely rendelkezésének nem tett eleget, majd az ügyiratot átadja a segédhivatalnak  A Belügyminisztérium ezeket a kérelmeket - az említett törvényi feltétel teljesítésének hiányára hivatkozva -  elutasításra javaslattal terjeszti fel a  köztársasági elnöknek. 
	Azokban az ügyekben, amelyekben a kérelmező valamennyi a kérelem elbírálásához szükséges törvényi feltétel fennállását igazolta, az Állampolgársági Főosztály véleményt kér a Nemzetbiztonsági Hivataltól arról, hogy a külföldi állampolgár magyar állampolgárság megszerzésére irányuló kérelmének teljesítése sérti-e a Magyar Köztársaság érdekeit. A vizsgálat idején szokásos ügyintézési gyakorlat szerint az Állampolgársági Főosztály - a belügyminiszternek a törvény 19.§ (3) bekezdésének d) pontjában biztosított mérlegelési jogkörével élve - csak a 14-70 év közötti életkorban lévő kérelmezők ügyeiben kérte az NBH. véleményét. A Honosítási Osztály vezetőjének tájékoztatása szerint  a 14 évnél fiatalabb és a 70 évnél idősebb kérelmezők esetében még egyszer sem fordult az elő, hogy az állampolgárság megszerzésére irányuló kérelem elutasítását nemzetbiztonsági okból javasolták volna.
	A Nemzetbiztonsági Hivatal által véleményezendő ügyiratokat az ügyintézők átadják a segédhivatal titkos ügykezelésért felelős munkatársának. Az ügyirat  átvételekor az említett  munkatárs, egy - a főosztály valamennyi munkatársa által ismert - jelszót ír be a számítógépes iktatólapra, amely jelzi, hogy az adatok nemzetbiztonsági ellenőrzés alatt vannak.    
Az átvételt követően ugyanez a munkatárs kigyűjti a kérelmezők, valamint a kérelem benyújtására szolgáló nyomtatványon szereplő hozzátartozóik adatait, majd - 1995. augusztus 1-től kezdődően papírkimélés céljából -  számítógépes mágneslemezre rögzíti azokat. Egy-egy lemezen átlagosan 200 kérelmező, illetve hozzátartózói adatai szerepelnek. A lemezeket - kisérőlevéllel - kézbesítő viszi el a Nemzetbiztonsági Hivatalhoz. A Nemzetbiztonsági Hivatal véleményének megérkezéséig az ügyiratok a segédhivatalban maradnak. 
	A Nemzetbiztonsági Hivatal a mágneslemezen lévő adatokat törli. Az üres mágneslemezeket visszaküldi, amelyeket a későbbiekben a két szerv közötti adatcsere lebonyolítására  az ismeretetett módon újra felhasználják. Amennyiben a Nemzetbiztonsági Hivatal véleménye szerint  valamely kérelmező honosítása sérti a Magyar Köztársaság érdekeit, ezt az üres mágneslemez visszaküldésekor a kisérőlevélben jelzi. A Nemzetbiztonsági Hivatal főigazgatója "szigorúan titkos" minősítéssel, külön levélben tájékoztatja a Belügyminisztériumnak az Állampogársági Főosztály  felügyeletét ellátó helyettes államtitkárát azokról az indokokról, amelyekre a Hivatal elutasító véleményét alapozta. Ezt a levelet az Állampolgársági Főosztályon a Honosítási Osztály vezetője kapja kézhez, aki az ügyet magához vonja és gondoskodik arról, hogy a kérelem elutasítási javaslattal kerüljön a köztársasági elnökhöz. 
	Amennyiben a mágneslemezen szereplő kérelmezőket illetően a Nemzetbiztonsági Hivatalnak észrevétele nincsen, akkor ezt a kisérőlevélben közli. Ezekben az ügyekben a segédhivatal munkatársa a válasz megérkezését követően  zöld színű filctollal egy "pipát" tesz az iratborítóra, amellyel jelzi, hogy a kérelem teljesítésének  nemzetbiztonsági akadálya nincsen. Ezt követően az ügyiratot visszaadja az ügyintézőnek. Az ügyirat átvételét követően az ügyintéző ellenőrzi a kérelem teljesítésének törvényi feltételeit, majd kézírással rövid feljegyzést készít az iratborítóra, amely tartalmazza, hogy a kérelmet a törvény mely rendelkezése alapján javasolja honosításra, illetve visszahonosításra. Ezt követően az ügyiratot átadja a segédhivatalnak.
	Az ügyintézők által leadott ügyiratok alapján a segédhivatal összeállítja a köztársasági elnöknek megküldendő előterjesztés iratanyagát, amely három részből áll. Az első rész, a köztársasági elnök döntésére vonatkozó előterjesztés, a második rész a határozat, a harmadik rész - a mellékletekek - azon személyek adatait tartalmazza, akik magyar állampolgárság iránti kérelme teljesítése, illetve elutasítása tárgyában a köztársasági elnök a határozat aláírásával dönt. A mellékleteket a segédhivatal sorszámozza. Az I. számú a honosításra, a II. számú a visszahonosításra, a III. számú az elutasításra javasolt kérelmek adatait tartalmazza. A segédhivatal elkészíti a köztársasági elnök számára a honosítási, illetve visszahonosítási okiratok tervezeteit és azokat az I.-II. számú mellékletekhez csatolja. Mind az előterjesztés, mind a határozat pontosan megjelöli azt, hogy az egyes mellékletek - illetve a teljes iratanyag - hány kérelem adatait tartalmazzák. A mellékleteken belül a kérelmek - a kérelmezők családnevének kezdőbetűje szerint - alfabetikus sorrendben, sorszámozva szerepelnek. Egy-egy kérelem kapcsán a segédhivatal a kérelmező nevén kívül  feltünteti születési helyét, idejét, állampolgárságát, közös kérelem esetén azt is, hogy kérelmét mely családtagjaival együtt terjesztette elő, rendelkezik-e és mikortól bevándorlási engedéllyel, illetve magyarországi lakóhellyel, rövid indokolást arról, hogy a kérelem teljesítését, vagy elutasítását mely körülmények indokolják, továbbá a kérelmező foglalkozását. A II. számú mellékletben a kérelmező állampolgárságán túl, feltüntetik azt is, hogy egykori magyar állampolgárságát mikor és milyen módon - például békeszerződés stb. folytán - vesztette el.       
	A kész iratanyag ellenőrzése két lépésben történik  Első lépésként, a mellékletekben szereplő kérelmezők adatait a segédhivatal számítógépes mágneslemezre viszi, amit kézbesítő útján elküld az Adatfeldolgozó Hivatalnak. Az Adatfeldolgozó Hivatal munkatársai a mágneslemezt zárt számítógépes rendszerbe helyezik, ahol annak ellenőrzése történik, hogy a kérelmező adatai szerepelnek-e az idegenrendészeti szankciók hatálya alatt álló külföldiek nyilvántartásában. Ez az adatbázis titkos, ezért a közvetlen, un. "on line" hozzáférés lehetősége az Állampolgársági Főosztály számára  nincs biztosítva. Az ellenőrzés megtörténtét követően, a mágneslemezt a kézbesítő visszaviszi az Állampolgársági Főosztályra. A mágneslemez tartalmát, illetve az ellenőrzés eredményét csak a segédhivatal titkos ügykezelésért felelős munkatársa ismerheti meg, aki jelzi a Honosítási Osztály vezetőjének, ha a valamelyik kérelmező szerepel a nyilvántartásban. Második lépésként, az iratanyagot a Honosítási Osztály vezetője által, esetenként kijelőlt két ügyintéző ellenőrzi. Az ellenőrzés során egyeztetik a kérelmezőknek az ügyiratban, illetve a mellékletekben szereplő adatait, továbbá megvizsgálják, hogy a kérelmet az ügyintéző helyesen minősítette-e, illetve az érdemi döntésre vonatkozó javaslata összhangban áll-e a vonatkozó jogszabályi előírásokkal.
	Az ellenőrzést, valamint az estleges javításokat követően a köztársasági elnöknek megküldendő iratanyagot, valamint az elutasításra javasolt kérelmek ügyiratait a segédhivatal átadja  a Honosítási Osztály vezetőjének. Az osztályvezető ismételten megvizsgálja, hogy az elutasítási javaslattal szereplő kérelmek  indokai megalapozottak-e, továbbá  összhangban állnak-e az ügyiratok tartalmával, illetve  vonatkozó jogszabályi előírásokkal.
	A Honosítási Osztály vezetője által ellenőrzött és jóváhagyott iratanyagot az Állampolgársági Főosztály kézbesítővel megküldi a Belügyminisztérium közjogi helyettes államtitkárának, aki a mellékleteket - a javaslatok alapjául szolgáló ügyiratok vizsgálat nélkül - ismételten ellenőrzi. Amennyiben a közjogi helyettes államtitkár a mellékletek tartalmával egyetért, az iratanyagot a köztársasági elnök döntésére vonatkozó előterjesztés aláírása céljából felterjeszti a belügyminiszterhez.
	A belügyminiszter aláírását követően, az iratanyag visszakerül a közjogi helyettes államtitkárhoz, aki azt kézbesítő útján visszaküldi az Állampolgársági Főosztálynak.
	Az  iratok visszaérkezését követően az Állampolgársági Főosztály vezetője telefonon egyeztet az Elnöki Hivatallal arról, hogy a köztársasági elnök - időbeosztására figyelemmel - mikor tud időt szakítani  az előterjesztés, valamint a honosítási, illetve visszahonosítási okiratok aláírására. A megbeszélt időben az iratokat az Állampolgársági Főosztály kézbesítője viszi át az Elnöki Hivatalba.
	Az Elnöki Hivatal a határozat, valamint a honosítási, illetve visszahonosítási okiratok aláírását követően az iratanyagot megküldi a belügyminiszternek, aki a köztársasági elnök határozatát ellenjegyzi.
	A belügyminiszteri ellenjegyzéssel ellátott határozatot a mellékletekkel, valamint a köztársasági elnök által aláírt honosítási, illetve visszahonosítási okiratokkal együtt kézbesítő viszi el az Állampolgársági Főosztályra. A beérkezett iratanyagot a segédhivatal szortírozza. A teljesített kérelmek esetében a segédhivatal a honosítási, illetve visszahonosítási okiratokhoz csatolja a kérelmező által benyújtott  okiratokat, valamint a kérelmező lakóhelye szerint illetékes települési - fővárosban a kerületi - önkormányzat polgármesterének szóló tájékoztatót. Ebben az Állampolgársági Főosztály felkéri a polgármestert arra, hogy a név és lakcím szerint megjelölt honosított, illetve visszahonosított személyt - közös kérelem esetén személyeket - az állampolgárság megszerzéséhez szükséges eskü, vagy fogadalom letételére hívja fel. A tájékoztató tartalmazza az eskü, vagy fogadalom letételére nyitvaálló határidőt, a határidő esetleges meghosszabbításával kapcsolatos tudnivalókat, továbbá részletezi a polgármesternek az eskü, illetve fogadalomtétel lebonyolításával kapcsolatos, valamint az anyakönyvvezetőnek az azt követő teendőit.    
Az eskü, vagy fogadalom megtörténtéről a " Jegyzőkönyv az állampolgársági eskü, vagy fogadalom letételéről"  című nyomtatvány felhasználásával jegyzőkönyvet kell felvenni. A jegyzőkönyv egy példányát az Állampolgársági Főosztálynak kell megküldeni, második példányát a polgármesteri hivatal irattározza.
Előfordul, hogy a polgármesteri hivatal arra kéri a Belügyminisztériumot, hogy az eskü, vagy fogadalom letételére előírt 2 hónapos határidőt hosszabbítsa meg, mert azt valamely nemzeti ünnep alkalmával megrendezésre kerülő helyi ünnepség keretében, illeve annak részeként kívánják lebonyolítani. Ilyenkor az ügyiratot a segédhivatal átadja a Honosítási Osztály vezetőjének, aki a kérelmet elbírálja. A Honosítási Osztály vezetőjének tájékoztatása szerint, az Állampolgársági Főosztály a határidő hosszabbításra vonatkozó polgármesteri  kéréseket eddig minden alkalommal teljesítette.
	Az eskü, vagy fogadalom letételéről készült jegyzőkönyv megérkezését követően, annak dátumát a segédhivatal regisztrálja az iktatólapon, valamint a Belügyminisztériumnak az állampolgársági ügyek adatait tartalmazó adatbázisában.   
	Az elutasított kérelmek esetében, a segédhivatal elkészíti  a kérelem elutasításáról szóló értesítést, amelyhez csatolja a kérelmező által benyújtott okiratokat, továbbá a kérelmező lakóhelye szerint illetékes települési - fővárosban a kerületi - önkormányzat polgármesteri hivatala anyakönyvvezetőjének szóló tájékoztatót. Ebben az Állampolgársági Főosztály tájékoztatja az anyakönyvvezetőt a köztársasági elnök döntéséről, továbbá felkéri arra, hogy az elutasító döntésről  szóló értesítést, valamint a mellékelt okiratokat a kérelmező, illetve a kérelmezők részére kézbesítse. 
	A köztársasági elnök döntéséről szóló értesítés, valamint a  kérelmező által benyújtott okiratok postázását követően a segédhivatal az ügyiratot egy évre határidőbe teszi. Amennyiben az eskü, vagy fogadalom letételéről készült jegyzőkönyv  egy év letelte előtt visszaérkezik, azt a segédhivatal az ügyirathoz csatolja, majd az ügyet irattározza.
	Gyakori, hogy a polgármesteri hivatal a köztársasági elnöki döntésről szóló értesítést, valamint a segédhivatal által csatolt okiratokat azért küldi vissza az Állampolgársági Főosztálynak, mert az ügyfél általuk ismeretlen helyen tartózkodik, így a megkeresésnek nem tud eleget tenni. Ilyen esetekben a segédhivatal az ügyiratot átadja az ügyintézőnek, aki a kérelmezőnek a polgárok lakcímnyilvántartásában szereplő adatai ellenőrzésével megpróbálja annak új lakcímét kideríteni. Amennyiben a nyilvántartásban a kérelmező új lakcímen szerepel, arról az ügyintéző feljegyzést készít és az ügyiratot azzal adja vissza a segédhivatalnak, hogy köztársasági elnöki döntésről szóló értesítést, valamint az ügyfél által benyújtott okiratokat az új lakcím szerint illetékes önkormányzat polgármesteri hivatalának küldje meg. Amennyiben az anyakönyvvezető a kérelmező új állandó lakcímét ismeri, az ügyiratokat általában átteszi a területileg illetékes önkormányzat polgármesteri hivatalához és erről az Állampolgársági Főosztályt tájékoztatja. Ha a kérelmező a polgárok lakcímnyilvántartásában sem az Állampolgársági Főosztály által ismert, sem más lakcímen nem szerepel, az ügyintéző erről feljegyzést készít, majd az ügyiratot irattárba helyezésre átadja a segédhivatalnak.  Azokat az ügyiratokat, amelyek az egy év leteltét követően még mindig a segédhivatalban vannak, a segédhivatal visszaadja az ügyintézőnek. Az ügyintéző kapcsolatba lép az érintett önkormányzat polgármesteri hivataltával és kideríti, hogy az ügyben - az eltelt idő alatt - történt-e valami. Ha az iratokat a polgármesteri hivatal a kérelmezőnek valamilyen okból nem tudta kézbesíteni, az ügyintéző intézkedik azoknak az Állampolgársági Főosztálynak történő visszaküldéséről. Az iratokat - visszaérkezésüket követően - az ügyintéző az ügyirathoz csatolja, majd irattárba helyezi.
	A segédhivatal évente többször - alkalmanként kb. 200. db. kérelem ügyiratainak irattározását követően - "Névjegyzéket" állít össze. Ebben felsorolja azon kérelmezők adatait, akik honosítási, illetve visszahonosítási kérelmét a köztársasági elnök teljesítette és  állampolgársági esküt, vagy fogadalmat tettek, továbbá azokét, akiknek ügyirata a polgármesteri hivataltól úgy érkezik vissza, hogy  kérelmük kedvező elbírálása ellenére az  esküt, vagy fogadalmat nem tették le. A Névjegyzék egy példányát az Állampolgársági Főosztály megküldi a Köztársasági Elnök Hivatalának, egy példányát irattározza.

4. A vizsgálat megállapításai

 A jogállamisághoz és ezen belül a jogbiztonsághoz fűződő jog

	Az Alkotmány 64. § (2) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban - állampolgárságától függetlenül - mindenkinek joga van arra, hogy kérelmet terjesszen az illetékes állami szervek elé.
A kérelem benyújtásának joga csak a jogállamiság, illetve az abból eredő jogbiztonság keretei között értelmezhető, azzal összefüggő alapjog. Az Alkotmánybíróság 9/1992. (I.30.) AB. határozatának indokolásában rámutatott arra, hogy a jogbiztonság az állam - elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását hogy az egyes jogszabályok világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét, hanem az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is jelenti. Az egyes jogintézmények csak az eljárási normák betartásával működhetnek alkotmányosan. Ezért a jogbiztonság szempontjából alapvető fontosságúak az eljárási garanciák.
A magyar állampolgársághoz való jog a törvényben felsorolt objektív  feltételek teljesítése esetén sem alanyi joga a kérelmezőnek. A törvény a köztársasági elnök diszkrecionális jogkörébe utalja annak megítélését, hogy - a feltételek teljesítésén túl - a kérelmező honosítása nem sérti-e a Magyar Köztársaság érdekeit. A  jogalkalmazó széleskörű mérlegelési jogköre mellett, a jogállamiság, illetve az ebből eredő jogbiztonság követelményének az állampolgárság iránti kérelmek elbírálása során is érvényesülnie kell. 
	Az állampolgárság iránti kérelmek intézésének eljárási szabályai, illetve az ügyintézés gyakorlata több szempontból sem felel meg a jogállamiság, különösen a korrekt ejárás követelményeinek. 
	Az államigazgatási eljárás szabályainak általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv. (a továbbiakban: Áe.)  3. § (7) bekezdése értelmében, hatálya az állampolgársági eljárásra nem terjed ki.  A törvény, illetve a végrehajtásáról szóló 125/1993. (IX.22) Korm. rendelet (a továbbiakban: kormányrendelet) az állampolgárság iránti kérelmek intézését illetően csak a kérelem benyújtásának, a köztársasági elnök döntésének az illetékes polgármesterhez történő továbbítása, valamint az állampolgársági eskü vagy fogadalom letételének módjára vonatkozóan tartalmaz részletes eljárási szabályokat.
A törvény 15. § (1)  bekezdése értelmében az állampolgárság iránti kérelmet a cselekvőképes kérelmező személyesen, a korlátozottan cselekvőképes, illetőleg cselekvőképtelen személy nevében törvényes képviselője terjesztheti elő. A 15.§ (2) bekezdése előírja azt is, hogy az állampolgárság iránti kérelem benyújtásakor a korlátozottan cselekvőképes személyt is meg kell hallgatni. A korlátozottan cselekvőképes személy meghallgatására vonatkozó szabályokat azonban sem a törvény, sem a kormányrendelet vonatkozó szakasza nem rendezi. Így nincs szabályozva, hogy a korlátozottan cselekvőképes kérelmező meghallgatása mire vonatkozzon; annak milyen körülmények között kell lezajlania; megtörténtéről kell-e jegyzőkönyvet vagy feljegyzést készíteni, továbbá, hogy azzal mi az anyakönyvvezető teendője.
A korlátozottan cselekvőképes kérelmező meghallgatásának lebonyolításának körülményeire vonatkozó kérdésünkre 14 anyakönyvvezető egyáltalán nem válaszolt, 9-en azt válaszolták, hogy ilyen eset a gyakorlatukban még nem fordult az elő. A választ adó 44 anyakönyvvezető a meghallgatást a következőképpen bonyolította le: a korlátozottan cselekvőképes személytől törvényes képviselőjének jelenlétében megkérdezték, hogy kíván-e magyar állampolgár lenni. Ha a korlátozottan cselekvőképes igennel válaszolt, akkor aláíratták vele a kérelmet.
A vizsgálat során rákérdeztünk arra is, hogy a korlátozottan cselekvőképes személy meghallgatásáról az anyakönyvvezetők készítenek-e jegyzőkönyvet, és azt továbbítják-e az Állampolgársági Főosztálynak. A választ adó anyakönyvvezetők közül 38-an sem jegyzőkönyvet, sem feljegyzést nem készítettek, 5-en készítettek jegyzőkönyvet és azt továbbították az Állampolgársági Főosztálynak. Egy anyakönyvvezető azt válaszolta, hogy ő a meghallgatásról akkor készítene jegyzőkönyvet, ha a korlátozottan cselekvőképes személy nyilatkozata törvényes képviselőjétől eltér. Az Állampolgársági Főosztályon áttekintett ügyiratok között egyetlen olyat sem találtunk, amelyben akár jegyzőkönyv, akár feljegyzés formájában nyoma lett volna annak, hogy  a kérelmet felterjesztő anyakönyvvezető a korlátozottan cselekvőképes kéremezőt meghallgatta volna. Figyelemmel arra, hogy az állampolgársági eljárásban az Áe. még szubszidiárius jogszabályként sem alkalmazható, a  korlátozottan cselekvőképes személy meghallgatására vonatkozó szabályok hiánya veszélyezteti a jogbiztonság elvének érvényesülését.
	A törvény nem szabályozza, hogy a kérelmezőt az eljárás folyamán milyen jogok illetik meg, ezek biztosítására az eljáró állami szerveket milyen kötelezettségek terhelik. Nem szabályozza azt sem, hogy a törvényben megjelölt közigazgatási szerveknek a feladatkörükbe tartozó eljárási cselekményeket milyen határidőn belül kell elvégezniük, továbbá  garanciákat sem biztosít arra az esetre, ha az érintett szervek kötelezettségeiket nem, vagy csak késedelmesen teljesítik. Sem megerősíteni, sem cáfolni nem tudjuk azt, hogy az Állampogársági Főosztály eleget tett-e a BM. közigazgatási államtitkár azon igéretének, mely szerint kérelmezőket - a kérelemnek az Állampolgársági Főosztályra történő beérkezését követő - 3 hónapon belül értesítik arról, hogy irataik megérkeztek, továbbá szükség esetén hiánypótlásra is felszólítják az érintetteket. Azokban az ügyekben, amelyek iktatását a vizsgálat során megfigyeltük, a szóbanforgó levelek nyomtatását a számítógép automatikusan elvégezte. Tény azonban, hogy az értesítésről szóló levél másolati példánya nem került be az ügyiratba és az iratborítón sincs  nyoma annak, hogy a levelet a segédhivatal postázta-e, ha igen, akkor mikor. Az ügyiratban arról sincs információ, hogy az Állampolgársági Főosztály a kérelmező adatait mikor, milyen kéréssel küldte meg a Nemzetbiztonsági Hivatalnak, vagy az Adatfeldolgozó Hivatalnak,  továbbá arról sem, hogy arra mikor, és pontosan milyen válasz érkezett. Az ügyintéző arról sem készít külön íven megszövegezett, indokolással ellátott feljegyzést, hogy milyen okból javasolja a kérelem elutasítását, vagy teljesítését. A törvény 18. § a) pontja értelmében az állampolgársági iratba az ügyben érintett személy, halála után leszármazója, valamint felmenője jogosult betekinteni. Az ügyiratborítókon szereplő kézírásos feljegyzések, jelzések, a különböző átiratok, előterjesztések sorszámai, többnyire csak az Állampolgársági Főosztály munkatársai  számára érthetőek. Ezek nem alkalmasak arra, hogy segítségükkel az iratbetekintésre jogosult személyek a kérelem előkészítésének menetét figyelemmel kisérjék. Ezért a Honosítási Osztály ügyintézőinek nagyobb figyelmet kellene fordítaniuk az egyes eljárási cselekmények áttekinthető dokumentálására.
	A törvény a magyar állampolgárság iránti kérelmek köztársasági elnöki döntést megelőző szakaszában egyetlen eljárási cselekmény elvégzését köti határidőhöz. A  törvény 13. § (2) bekezdése értelmében a magyar állampolgárság megszerzése iránti kérelmet a kérelmező lakóhely szerint illetékes települési - fővárosban a kerületi - önkormányzat anyakönyvvezetője az átvételtől számított nyolc napon belül, külföldről az illetékes magyar konzul az azt követő első diplomáciai postával köteles a belügyminiszterhez felterjeszteni. A vizsgálat során áttekintett 150 kérelemből 40-et külföldön, 110-et belföldön terjesztettek elő. A belföldön előterjesztett 110 kérelem közül  52-őt 8 napon belül, 31-et  8-20 nap között,  13-at 21-30 nap között, 3-at 31-60 nap között, 10-et a benyújtásától számított 60 napon túl érkezett meg az Állampogársági Főosztályhoz. Egy kérelmet a német állampolgárságú kérelmező magyar állampolgár jogi képviselője nem az anyakönyvvezetőnél nyújtott be, hanem azt közvetlenül az Állampolgársági Főosztálynak postázta. A külföldön benyújtott 40 kérelemből 38-at a belgrádi, 1-et  a müncheni, 1-et a new yorki magyar konzulnál nyújtottak be. A Belgrádban benyújtott 38 kérelemből egy  21-30 nap között, négy 31-60 nap között, 33 pedig 60 napon túl, a New Yorkban benyújtott kérelem 21-30 nap között, a Münchenben benyújtott  kérelem 8-20 nap között érkezett az Állampolgársági Főosztályra. 
	A vizsgálat során áttekintett 150 kérelem közül, 71 esetében szólították fel a kérelmezőt, illetve a kérelmezőket hiánypótlásra. A hiánypótlásra  kitűzött határidők hossza 30 naptól 6 hónapig terjedt. A határidők hossza a hiányzó okiratok beszerzésének várható időtartamától függött. A 71  kérelemből 13 esetben a hiánypótlásra szóló felszólítás a kérelem nyilvántartásba vételéről szóló értesítéssel egyidejűleg, 1 esetben 30 napon belül, 32 esetben 31-90 nap között, 3 esetben  91-180 nap között, 7 esetben 181-365 között, 45 esetben pedig 1 éven túl történt. 41 esetben 1 alkalommal, 15 esetben 2 alkalommal, 7 esetben 3 alkalommal, 8 esetben 4 alkalommal szólították fel a kérelmezőt hiánypótlásra. A többszöri felszólításra  legtöbbször azért került sor, mert a több évig húzódó ügyintézési idő alatt a kérelmezők lakcíme megváltozott és ezt nem jelezték az Állampolgársági Főosztálynak. A más esetekben - költségkimélés céljából - a Honosítási Osztály a hiánypótlásra történő felszólításokat nem tértivevényes, hanem közönséges levélpostai küldeményként postázta. Ezért az ügyintézőnek gyakran arról sem volt tudomása, hogy levelét a kérelmező megkapta-e. A segédhivatal csak 1997. év június hónap elején - nem sokkal a vizsgálat előtt - kapott utasítást arra, hogy amennyiben a kérelmező többszöri hiánypótlásra történő felszólításra sem reagálna, az utolsó felszólítást tértivevénnyel kell kiküldeni. Ebben a levélben az ügyintézőnek fel kell hívnia a kérelmező figyelmét arra, hogy amennyiben a hiánypótlásnak nem tesz eleget, kérelmét a belügyminiszter elutasítási  javaslattal fogja a köztársasági elnökhöz felterjeszteni. A többszöri hiánypótlásra történő eredménytelen felszólítások száma csökkenthető lenne, ha az Állampolgársági Főosztály már a kérelem beérkezéséről szóló értesítésében felkérné a kérelmezőt arra, hogy lakcímének, valamint a kérelemben szereplő személyi adatainak esetleges változását írásban, vagy - az Ügyfélszolgálati Iroda telefonszámán - szóban jelezze.
Hasznos lenne, ha már ez a levél tájékoztatná az ügyfelet arról, hogy hiányzó anyakönyvi okiratai pótlása céljából nem kell külföldre utaznia, azokat a Külügyminisztérium segítségével is beszerezheti. A hiánypótlásra felhívó levelek tértivevényes ajánlott levélként történő postázása is hozzájárulna az ügyintézési határidők csökkentéséhez.
	A Nemzetbiztonsági Hivatal (a továbbiakban: NBH.) a törvény 19.§ (3) bekezdés d. pontja értelmében - az 1995. évi CXXV. tv. 5. § g) pontjában előírt feladatkörében eljárva - az Állampolgársági Főosztály megkeresése alapján, véleményt nyilvánít arról, hogy a kérelmező honosítása sérti-e a Magyar Köztársaság érdekeit. Az NBH. 1993. október 31. és 1996. december 31. között 21. 057 személyről adott véleményt, ebből 57 esetben javasolta a magyar állampolgárság iránti kérelem nemzetbiztonsági okból történő elutasítását. Az Állampolgársági Főosztály által rendelkezésünkre bocsátott kimutatás szerint, az 1995. január 1.-je és az 1996. december 31. között küldött megkereséseket az  NBH. átlag 3 hónapon belül teljesítette. Kivételesen előfordult az is, hogy az NBH. véleménye kialakításához egy-egy ügyben további időt kért, amelynek időtartama általában további 6 hónapig tartott. Arról, hogy a vizsgált időszak alatt erre hány esetben került sor, nem kaptunk felvilágosítást.    
	A BM. Adatfeldolgozó Hivatal az 1993. évi LXXXVI. tv. 52. §-a alapján - mint a Belügyminisztérium kijelölt szerve - kezeli a tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldieknek az 1993. évi LXXXVI. tv. 56. § (1) bekezdésében  felsorolt adatait. A BM. Adatfeldolgozó Hivatal az 1993. évi LXXXVI. tv. 56. § (2) bekezdésének b) pontja alapján szolgáltat adatot az állampolgársági iránti kérelmek elbírálásához. Figyelemmel arra, hogy a kérelmezők adatait az Állampolgársági Főosztály az Adatfeldolgozó Hivatal részére mágneslemezen továbbítja, az ügyiratokból még azt sem lehetett megállapítani, hogy az adatszolgáltatás megtörtént-e, és az mennyi időt vett igénybe. Erre az sem jelenthet magyarázatot, hogy az Állampolgársági Főosztály munkatársainak beszámolója szerint  ez az eljárási mozzanat valamennyi előterjesztés esetén megtörténik, és 24 óra alatt lezajlik.
	A Belügyminisztérium 1993. október 1-jét követően két előterjesztést küldött a köztársasági elnöknek, amelyek összesen 1.003 kérelem adatait tartalmazták. 1994-ben 17 előterjesztés, 7.430 kérelem, 1995-ben 39 előterjesztés 7.884 kérelem, míg 1996-ban 51 előterjesztés 8.419 kérelem adatait tartalmazta. 
	A vizsgálat során áttekintett 150 kérelemből 80-at  a már elbíráltak, 70  kérelem állt előkészítés alatt. Az elbírált kérelmekből a köztársasági elnök 43-at teljesített, 37-et  elutasított. 
	Az elbírált kérelmek közül 1 esetben 6 hónapnál kevesebb, 6 esetben 6 hónap -1 év, 36 esetben 1-2 év, 27 esetben 2-3 év, 10 esetben 3-4 év volt a kérelemnek az Állampolgársági Főosztályon történt iktatása, valamint az elbírálása között eltelt idő. Az Állampolgársági Főosztály által rendelkezésünkre bocsátott kimutatás szerint az előtejesztések iratanyagai átlagosan 1 hetet töltöttek az Elnöki Hivatalban.  
Az elutasítás oka  32 esetben az volt, hogy a kérelmező nem rendelkezett bevándorlási engedéllyel, 2 esetben magyarországi megélhetése nem volt biztosított, 2 esetben folyamatos magyarországi lakásának időtartama nem érte el a 8 évet, 1 esetben büntetett előéletű volt. A kérelem elutasításáról szóló értesítésben 35 esetben a elutasítás közlésen túl csak a köztársasági elnök döntésének dátuma, valamint az a tájékoztatás szerepel, hogy a kérelmező a magyar állampolgárságot nem szerezte meg,  továbbá az,  hogy  a döntés ellen jogorvoslatnak helye nincs. Mindössze két esetben fordult az elő, hogy az Állampogársági Főosztály a kérelem elutasításának okáról tájékoztatta a kérelmezőt. Ebből egyik esetben utólag, a kérelmező érdeklődését követően került sor a tájékoztatásra. Egyetlen olyan elutasításról szóló értesítéssel sem találkoztunk, amelyben az Állampolgársági Főosztály felhívta volna a kérelmező figyelmét arra, hogy a törvény 18.§ a) pontja alapján joga van ahhoz, hogy  kérelme előkészítése kapcsán keletkezett iratokba betekintsen. Az állampolgárság iránti kérelmek elbírálásának több évig tartó elhúzódása miatt, továbbá azért, mert a kérelem elutasítása esetén jogorvoslatnak helye nincs, a jogbiztonsághoz való jog érvényesülése érdekében kiemelt fontosságú a kérelmező tájékoztatása arról, hogy kérelmét a köztársasági elnök milyen okból utasította el. Az elutasításról szóló értesítésben fel kell hívni a kérelmező figyelmét arra a törvényben bíztosított jogára, hogy a kérelme elintézése során keletkezett iratokat jogában áll megtekinteni. Figyelemmel arra, hogy az állampolgárság iránti kérelmek elbírálási folyamatának áttekintése széleskörű  jogi felkészültséget igénylő feladat, a jogbiztonsághoz való jog érvényesülése érdekében - annak biztosítékaként -  az állampolgársági iratokba betekintésre jogosultak körét indokolt lenne a kérelmező meghatalmazott jogi képviselőjével kibővíteni.    
 	A 32 olyan kérelemből, amelyben a kérelem elutasításának oka az volt, hogy a kérelmező nem rendelkezett bevándorlási engedéllyel, 29-et Belgrádban terjesztettek elő. A Belgrádban benyújtott kérelmek nagyszámú elutasításának az volt az oka, hogy a törvényt az Országgyűlés - a volt Jugoszlávia területén zajló háború ideje alatt - 1993. június 1-jei ülésnapján elfogadta és a  Magyar Közlöny 1993. június 15.-ei száma kihirdette, azonban csak  1993. október 1-jén lépett hatályba. A törvény kihirdetése és hatálybalépése között eltelt több mint három hónap elegendő idő volt ahhoz, hogy az országhatáron kivűl élők között is széles körben ismerté váljon az a tény, hogy a törvény - a kihirdetésekor  hatályos 1957. évi V. tv. rendelkezéseihez képest -  szigorúbb feltételeket támaszt az állampolgárság iránti kérelmet előterjesztőkkel szemben. Az egyik szigorítás az volt, hogy a magukat magyar nemzetiségűnek valló, magyar felmenőt igazolni tudó külföldi állampolgárok számára is feltételül szabta azt, hogy kérelmük előterjesztésekor legalább egy éve bejelentett magyarországi lakcímmel, illetve bevándorlási engedéllyel kell rendelkezniük. Az 1955. évi V. tv. 6 .§ értelmében, az említett körbe tartozó külföldi állampolgároknak kérelmük benyújtásakor nem kellett bejelentett magyarországi lakcímmel rendelkezniük, elegendő volt nyilatkozniuk arról, hogy a magyar állampolgárság megszerzését követően Magyarországon kívánnak letelepedni. Ezért sok, a volt Jugoszlávia területén élő magyar nemzetiségű személy,  sorsát bizonytalannak érezve úgy döntött, hogy megpróbál magyar állampolgárságot, illetve ezzel magyar útlevelet szerezni. Az Állampogársági Főosztályon 1993.-ban 954, 1994.-ben 477, 1995.-ben 14 olyan a magyar állampolgárság megszerzése iránti kérelmet iktattak, amelyet a kérelmezők a belgrádi magyar konzulnál terjesztettek elő. A vizsgálat során áttekintett  38  Belgrádban előterjesztett magyar állampolgárság iránti kérelemből  37-et  1993 június 15 - 1993. szeptember 30. között terjesztettek elő. A magyar állampolgárság megszerzése iránti kérelmeknek az Állampolgársági Főosztályra történő beérkezése és iktatása  25 esetben 8 napon belül, 30 esetben 8-20 nap között,  28 esetben 21-30 nap között, 29 esetben 31-60 nap között, 30 esetben 61-90 nap között, 8 esetben 90 napon túl történt. A 29 Belgrádban előterjesztett elutasított kérelemből 28-at a kérelmezők a törvény hatálybalépése - azaz 1993. október 1-je - előtt terjesztettek elő. Ezek mindegyike az említett időpontott követően került az Állampolgársági Főosztályon iktatásra.  Az állampolgárság iránti kérelem benyújtása a törvényben megjelölt objektív feltételek teljesítése esetén sem keletkeztet alanyi jogot a magyar állampolgárság megszerzésére. A törvény 4. § (1) bekezdésének d) pontja a köztársasági elnök mérlegelési jogkörébe utalja annak megitélését, hogy - az objektív feltételek teljesítése mellett  - a kérelmező honosítása sérti-e a Magyar Köztársaság érdekeit. Az említett mérlegelési jogkör azonban nem korlátlan, hiszen a törvény 1.§ (4) bekezdése kimondja, hogy a törvénynek nincs visszaható hatálya, továbbá a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. tv. 12. § (2) bekezdése általános érvénnyű követelményként deklarálja azt, hogy a jogszabály a kihirdetését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget. A törvény csak a hatálybalépése napját jelölte meg, arról azonban nem rendelkezett, hogy a már előterjesztett - azaz a folyamatban lévő - kérelmek előkészítése kapcsán milyen szabályokat kell alkalmazni. Nem rendelkezett arról sem, hogy mely kérelmeket kell folyamatban lévő ügynek tekinteni: azokat, amelyeket az anyakönyvvezető vagy a konzul már átvett, vagy azokat amelyek már az Állampolgársági Főosztályon is iktatásra kerültek. Ebben a helyzetben, a Belügyminisztérium arra az álláspontra helyezkedett, hogy a törvényt, illetve annak a korábban hatályos 1957. évi V. törvény rendelkezéseinél szigorúbb szabályait azon kérelmek előkészítése során kezdi el alkalmazni, amelyek - benyújtásuk időpontjától függetlenül - 1993. október 1-jét  követően  kerültek az Állampolgári Főosztályon iktatásra. Az említett gyakorlat a jogbiztonság elvével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot, ugyanis az állampolgársági eljárás a kérelem előterjesztésével, illetve annak az anyakönyvvezető vagy konzul általi átvételével veszi kezdetét. Ezt a megállapítást az a tény is alátámasztja, hogy a törvény a kérelem átvételének, valamint a Belügyminisztériumhoz történő továbbítását határidőhöz kötött eljárási cselekményként szabályozza.   
	A törvény - összhangban a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. tv 12. § (2) bekezdésével - nem rendelkezett arról, hogy szabályait a hatályba lépése előtt előterjesztett kérelmek előkészítése során is alkalmazni kellene. Ennek az a nyilvánvaló indoka, hogy a jogalkotó  tudatában volt annak, hogy a magyar állampolgárság megszerzésére vonatkozó jogszabályok módosításával olyan kötelezettségeket is előír, amelyek teljesítésének a törvény kihirdetését megelőző  időre történő megállapítása ellentétes lett volna a jogalkotás általános szabályaival.    
Az ismertetett gyakorlat több szempontból  sem felel meg a korrekt eljárás szabályainak. Egyrészről azért, mert a belgrádi külképviselet több alkalommal is jelezte a Belügyminisztériumnak, hogy a kérelmezők számának ugrásszerű emelkedése következtében a kérelmek továbbításával kapcsolatban komoly nehézségeik vannak. Másrészről a konzuli hivatal minden ügyiraton feltüntette a kérelem átvételének dátumát. Ennek alapján az előterjesztés időpontja kétséget kizáróan megállapítható volt. Egyébként a kérelmeknek  Állampolgársági Főosztályra történő megérkezése időpontját az un. "érkeztető bélyegző" lenyomata bizonyítja. A kérelem beérkezését, valamint iktatását jelző bélyegzők lenyomatának összehasonlításával megállapítható volt, hogy az említett  körbe tartozó kérelmek sok esetben hetekkel a törvény hatálybalépése előtt már megérkeztek az Állampolgársági Főosztályra, csak iktatásuk késett. A törvény végrehajtásáról szóló kormányrendelet 4. §-a értelmében a köztársasági elnök döntését követően,  a honosítási, visszahonosítási okiratot, vagy a kérelem elutasításáról  szóló értesítést a belügyminiszter továbbítja a kérelmező lakóhelye szerint illetékes polgármesternek. A vizsgálat során áttekintett elbírált kérelmek esetében, a köztársasági elnök döntésének az Állampolgársági Főosztályra történő megérkezése, valamint az erről szóló értesítésnek, illetve okiratoknak az illetékes polgármester részére történő továbbítása, 80  elbírált kérelemből 76 esetben  30 napon belül,  4 esetben 31-60 nap közötti időn belül megtörtént. Megállapítottam, hogy az eljárásnak ez a mozzanata nem eredményezi az ügyintézési határidők számottevő elhúzódását.
	A kormányrendelet részletesen szabályozza a polgármesternek az állampolgársági eskü, illetve fogadalom letételével kapcsolatos, illetve az anyakönyvvezető azt követő -  anyakönyvezési - teendőit. A törvény 7. § (1) bekezdése értelmében a honosított, illetve visszahonosított személy a lakóhelye szerint illetékes polgármester előtt állampolgársági esküt, vagy fogadalmat tesz. Az eskü, illetve fogadalom szövegét a törvény 7.§ (4) bekezdése szabályozza. A kormányrendelet  5.§ (1) bekezdése értelmében az eskü- vagy fogadalomtételről a polgármester jegyzőkönyvet készít. Sem a törvény, sem a kormányrendelet nem rendelkezik arról, hogy az eskü- vagy fogadalomtétélről szóló jegyzőkönyvben a polgármesternek mit kell rögzítenie, továbbá azt sem, hogy azt ki, illetve kik írják alá. Az Állampolgársági Főosztály, a "Jegyzőkönyv az állampolgársági eskü, vagy fogadalom letételéről" elnevezésű - a Honosítási Osztály munkatársai által kidolgozott - nyomtatványt csatolja valamennyi teljesített kérelem mellé. Az eskü- vagy fogadalomtételt követően, a polgármester ezt a nyomtatványt iratja alá az ott megjelölt személyekkel. Az Állampolgársági Főosztály által összeállított nyomtatvány  csak átmenetileg pótolhatja a jogi szabályozás hiányait. A jogbiztonsághoz való jog érvényesülése érdekében az állampolgársági eskü-vagy fogadalomtételről szóló jegyzőkönyv tartalmára vonatkozó részletes szabályokat - esetleg egy újabb melléklet beiktatásával -  a kormányrendeletben kell rendezni.
	A törvény 20. §-a értelmében az állampolgársági iratok nem selejtezhetők, őrzésükről és nyilvántartásukról a belügyminiszter gondoskodik. Sem a törvény, sem a kormányrendelet nem tartalmaz rendelkezést arra vonatkozóan, hogy pontosan mely iratokat kell  "állampolgársági iratoknak" tekinteni. Az Állampolgársági Főosztály a köztársasági elnök döntését követően nem csak a kormányrendelet 4. §-ában felsoroltakat, hanem valamennyi olyan okiratot megküld a polgármesternek, amelyeket a kérelem előkészítése során a kérelmezőnek kellett beszereznie, illetve kérelméhez csatolnia. Sem a törvény, sem a kormányrendelet nem rendezi azt,  hogy a csatolt okiratokkal mi a polgármester teendője. A gyakorlatban az Állampolgársági Főosztály az iratokhoz csatolt kisérőlevélben felkéri a polgármestert arra, hogy azoknak a kérelmező, illetve a kérelmezők részére történő kézbesítéséről intézkedjen. Ez az esetek döntő többségében megtörténik. Előfordul, hogy a kérelmező az Állampolgársági Főosztály által ismert lakóhelyéről elköltözött. Amennyiben a kérelmező új címét a polgármesteri hivatal ki tudja deríteni, akkor az iratokat az államigazgatási eljárás szabályai alkalmazásával megküldi, azaz "átteszi" az illetékes polgármesteri hivatalhoz. Az áttételről a polgármester többnyire értesíti az Állampolgársági Főosztályt. Megesik, hogy a kérelmező ismeretlen helyre távozott, ezért az Állampolgársági Főosztály által megküldött iratokat a polgármester nem tudja kézbesíteni. Jogszabályi rendelkezés hiányában ezek az iratok gyakran hónapokig a polgármesteri hivatalban maradnak, ami a jogbiztonsághoz való jog érvényesülésével összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot. Az iratoknak a Belügyminisztérium részére történő visszaküldésére gyakran csak egy év elteltével, az Állampolgársági Főosztály ügyintézőjének jelentkezését követően kerül sor. Ezért az ügyiratok kezelésének szabályait a kormányrendeletben kell rendezni. A szabályozásnak ki kellene térnie arra is, hogy a polgármesteri hivatal mennyi ideig köteles az állampolgársági iratokat tárolni, illetve mennyi idő elteltével köteles azokat a Belügyminisztériumnak visszaküldeni.

 A család védelme

	A törvény 4. § (4) bekezdése értelmében kiskorú esetében, amennyiben honosítását a szülővel együtt kéri, a 4.§ (1) és (2) bekezdésében meghatározott időtartamú folyamatos magyarországi tartózkodástól el lehet tekinteni.  A törvény hivatkozott rendelkezését akkor kell alkalmazni, amikor a kérelmezők kiskorú gyermeke már Magyarországon született, vagy  szüleinél rövidebb ideje lakik az országban. Ilyen esetekben, ha a közös kérelmet előterjesztő szülők megfelelnek a magyar állampolgárság megszerzése feltételeinek - továbbá személyére nézve nincs kizáró ok -, a kiskorú kérelmét nem lehet csak azért elutasítani, mert a törvényben megállapított időtartamnál rövidebb ideje lakik az országban.
	A vizsgálat során áttekintett 150 ügyiratból 59 volt a közös kérelem, amelyből  40 volt az elbírált, 19 pedig előkészítés alatt állt. A már elbírált közös kérelem közül 28 gyermekes, 5  gyermektelen házaspártól származott, 7-et pedig a kiskorú gyermek csak az egyik szülőjével terjesztett elő. Az elbírált közös kérelmek közül  22 volt az elutasított, 18 a teljesített kérelem. Az elbírált közös kérelmek esetében, a kérelmező családtagok mindegyike vonatkozásában azonos döntés született. A vizsgálat során áttekintett ügyiratok alapján megállapítottam, hogy az Állampolgársági Főosztály következetesen élt a törvény 4. § (4) bekezdésben biztosított mérlegelési jogkörével. Ez azt jelenti, hogy a szülőjével közös kérelmet előterjesztő  kiskorúak esetében, az Állampolgársági Főosztály nem ragaszkodott a szülőre kötelező magyarországi tartózkodás időtartamához. Ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságot nem észleltem. 
	A törvény 15.§ (4) bekezdése értelmében a házastársak, illetve a szülő együttélő kiskorú vagy cselekvőképtelen nagykorú gyermekével közös honosítási, illetve visszahonosítási kérelmet terjeszthet elő. Közös kérelmet előterjesztő családok esetében előfordul olyan eset, amikor az egyik szülőre a honosítás alapesetének, míg a másik szülőre,  továbbá közös gyermekeikre,  a honosítás kedvezményes módjának, a magyar nemzetiségű személyekre irányadó szabályait kell alkalmazni. Az említett helyzet un. "vegyes" házasságok esetén, azaz  akkor áll elő, amikor csak az egyik  házastárs, illetve szülő vallja magát magyar nemzetiségűnek és tudja igazolni, hogy felmenője magyar állampolgár volt, a másik nem. Ezekben az ügyekben - külön rendelkezés hiányában - az Állampolgársági Főosztály a kérelem előkészítése során személyenként vizsgálja, hogy az egyes kérelmezőre, a törvény mely rendelkezéseit kell alkalmazni. Amikor az ügyintéző észleli,  hogy a magát magyar nemzetiségűnek valló házastárs, illetve a közös gyermekek vonatkozásában a honosítás kedvezményes módjának a 4. § (3) bekezdésének szabályai irányadóak, azonban a másik házastársra ezek nem alkalmazhatóak, akkor azt kell vizsgálnia, hogy utóbbi a rá irányadó szabályoknak megfelel-e.  Amennyiben az érintett házastárs a honosítás alapesete - a 4. § (3) bekezdésénél lényegesen szigorúbb - szabályainak nem tud eleget tenni, kérelmét az Állampolgársági Főosztály elutasítási javaslattal terjeszti a köztársasági elnök elé. Azt követő három év elteltével, hogy a másik házastárs, illetve a közös gyermekek a magyar állampolgárságot megszerezték, a nem magyar nemzetiségű házastárs új kérelmet terjeszthet elő, amelyben kiskorú gyermeke, illetve házastársa magyar állampolgárságára hivatkozva - a törvény 4. § (2) bekezdés a) vagy b) pontja értelmében - kedvezményes elbírálás alapján kérheti a magyar állampolgárságot. Az állampolgársági kérelmek intézésének, továbbá a 4. § (2) bekezdésében előírt további három év  várakozási időre figyelemmel,  a nem magyar nemzetiségű  házastárs, illetve szülő - családtagjait követően  - csak 4-5 éves késéssel szerezheti meg a magyar állampolgárságot.  A különböző nemzetiségű szülők, illetve közös gyermekeik esetében a magyar állampolgárság iránti kérelem közös előterjesztésének lehetősége - speciális jogszabályi rendelkezések hiányában - nem védi a család intézményét, ezért alkotmányos visszásságot eredményez.     

A nemzetközi kötelezettségek és a belső jog összhangja

	A nemzetközi jogban az állampolgárságról sem univerzális, sem európai szinten nincs hatályban általános egyezmény. Az Európa Tanács keretében kidolgozásra került az állampolgárságra vonatkozó európai egyezmény, amelynek előkészítésében Magyarország - így a Belügyminisztérium képviselője - is részt vett. Az egyezmény szövegét az előkészítésben közreműködő államok képviselői már parafálták - tehát egyetértésük jeléül kézjegyükkel ellátták - annak aláírására azonban a vizsgálat idején még nem került sor.
	A vizsgálat során megállapítottam, hogy a törvény szövege megfelel a férjezett nők, illetve a menekültek jogairól szóló egyezményekben vállalt nemzetközi kötelezettségeknek. Az említett jogok érvényesülésével kapcsolatos megállapításainkat az egyes alkotmányos jogok alatt részleteztük. 

A jogorvoslathoz való jog

	A köztársasági elnöknek a magyar állampolgárság megszerzésére irányuló kérelmek tárgyában való döntési jogköre az Alkotmány  30/A § (1) bekezdésének l) pontján alapul. Az Alkotmány hivatkozott szabályára figyelemmel a törvény 6. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a magyar állampolgárság iránti kérelmekről, a belügyminiszter előterjesztése alapján a köztársasági elnök dönt. A köztársasági elnök állampolgársági ügyekben történő döntésének az Alkotmány 30/A. § (2) bekezdése értelmében a belügyminiszter ellenjegyzése érvényességi feltétele. Az Alkotmánybíróság 48/1991. (IX.26) AB. határozatában elvi éllel értelmezte   a köztársasági elnök  jogköreit. Határozata indokolásában az Alkotmánybíróság - egyebek mellett - rámutatott arra, hogy az Alkotmány 31. § (4) bekezdése alapján a köztársasági elnök döntéseiért jogilag csak akkor felelős, ha tisztsége gyakorlása során szándékos Alkotmány vagy törvénysértést követ el. A miniszteri ellenjegyzéssel a Kormány átvállalja a  köztársasági elnök döntéseiért való politikai felelősséget az Országgyűlés előtt. Az Alkotmány 29/A § (1) bekezdése értelmében, a köztársasági elnök őrködik az államszervezet demokratikus működése felett, ami egyúttal azt is jelenti, hogy meg kell tagadnia az előterjesztés aláírását, amennyiben észleli, hogy a döntésére vonatkozó előterjesztés, illetve annak előkészítése a teljesítéshez megkívánt jogi feltételeknek nem felel meg. Az állampolgársági iratba betekintésre jogosult szerveket, illetve személyeket a törvény 18. § sorolja fel. Ezek között a köztársasági elnök nem szerepel.  Az Elnöki Hivatal vezetőjének tájékoztatása szerint - a jelenlegi joggyakorlat alapján - a köztársasági elnök a magyar állampolgárság megszerzése tárgyában történő döntése kapcsán, kizárólag azokra az adatokra hagyatkozhat, amelyek a belügyminiszter által benyújtott  előterjesztésében szerepelnek. Annak ismeretében, hogy az előterjesztéseket az Állampolgársági Főosztály állítja össze, alapos okkal feltételezhető az, hogy az említett körülmény az indoka annak, hogy a vizsgálat során áttekintett 80 elbírált kérelem ügyében a köztársasági elnök döntése minden esetben azonos volt a  belügyminiszter előterjesztésével. Az Állampolgársági Főosztály megkérdezett munkatársai a vizsgált időszakot illetően egyetlen olyan esetre sem emlékeztek, amikor a köztársasági elnök valamely előterjesztés aláírását megtagadta volna.
	Az Alkotmánybíróság 1437/B/1990. AB. határozatának indokolásában, az Alkotmány 57.§ (5) bekezdésének, valamint a 70/K. §-ának összevetése alapján arra az álláspontra helyezkedett, hogy az Alkotmány csak az alapvető jogok megsértése miatt keletkezett igények esetében garantálja a bírósághoz fordulás lehetőségét. A magyar állampolgársághoz való jog, a külföldi állampolgár kérelmezőnek nem alanyi joga, ezért az a tény, hogy a köztársasági elnök döntése ellen nem lehet bírósághoz fordulni, önmagában nem teremt alkotmányos visszásságot. A jogállamisághoz fűződő jog azonban olyan alapjog, amely állampolgárságától függetlenül megillet mindenkit. A magyar jogrendszer egyik jellemzője, hogy a jogorvoslati kérelem elbírálásakor a felettes, vagy a külső szerv, nem csak a megtámadott határozatot, hanem az azt megelőző eljárást is felülvizsgálja.
	A vizsgálat során gyűjtött tapasztalataink alapján megállapítottuk, a magyar állampolgárság iránti kérelmek ügyében az érdemi döntéshozatal a Belügyminisztériumban történik. A köztársasági elnök aláírása - tartalmilag - mindössze a Belügyminisztérium döntésének megerősítését jelenti. Annak következményeként, hogy a hatályos jogi szabályozás a magyar állampolgárság iránti kérelmek ügyében a jogorvoslatot kizárja, a köztársasági elnök döntésének alapjául szolgáló belügyminiszteri előterjesztés előkészítését végző, illetve abban közreműködő közigazgatási szervek törvényes eljárásának jogi garanciája nincsen, ami a jogállamiság követelményével összefüggésben keletkeztet alkotmányos visszásságot. Az alkotmányos visszásság megszüntetése érdekében, indokolt lenne, ha a jogalkotó - még a köztársasági elnök döntését megelőzően - lehetőséget teremtene az előterjesztés előkészítését végző, illetve az előkészítésben közreműködő közigazgatási szervek eljárásának felülvizsgálatára.
	A jogorvoslathoz való jog egyik legfontosabb sajátossága, hogy a sérelmes döntés, illetve határozat felülvizsgálata érdekében más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belül magasabb fórumhoz lehessen fordulni. Az állampolgársági kérelem teljesítését, illetve elutasítását a törvény a köztársasági elnök diszkrecionális jogkörébe utalja. A vizsgálat tapasztalati szerint az állampolgárság iránti kérelmeket az előkészítésben részvevő közigazgatási szervek abból a szempontból vizsgálják, hogy a kérelmező eleget tesz-e az állampolgárság megszerzése törvényben előírt feltételeinek. Ez a tény azt is jelenti, hogy a kérelem elutasítására vonatkozó előterjesztésnek is törvényes oka van, amelynek a kérelmezővel való ismertetése, továbbá például a bíróság előtti jogorvoslat lehetőségének biztosítása a diszkrecionális jogkör gyakorlását nem korlátozná. Az állampolgárság iránti kérelmek felülvizsgálati lehetőségének megteremtése érdekében, azok elbírálását két szakaszra lehetne osztani. Az első szakasz a kérelem előterjesztésétől, a belügyminiszternek a köztársasági elnök döntésére vonatkozó előterjesztése elkészítéséig tartana. A belügyminiszter a kérelem teljesítésére, illetve elutasítására történő döntésre vonatkozó előterjesztését határozatba foglalná, amelyet - elutasítás esetén az ok megjelölésével - megküldene a kérelmezőnek. Ezért, amennyiben a kérelmező a határozat tartalmával nem értene egyet - törvényben biztosított határidőn belül - bírósághoz fordulhatna. A bíróság, a belügyminiszteri előterjesztés előkészítésében résztvevő szervek eljárásának törvényességét, továbbá a kérelem elutasításának okaként megjelölt tények, illetve körülmények megalapozottságát vizsgálhatná. Amennyiben a törvényes határidő alatt a kérelmező jogorvoslattal nem kívánna élni - továbbá a bíróság által felülvizsgált és helybenhagyott -  határozat jogerőre emelkedne, ami azzal a jogkövetkezménnyel járna, hogy a kérelmet a belügyminiszter csak a határozat szerinti tartalommal terjeszthetné a köztársasági elnök elé.
Itt szeretnénk utalni arra, hogy az állampolgárságról szóló európai egyezményben is megfogalmazásra került az a követelmény, miszerint az államoknak lehetőséget kell biztosítaniuk az állampolgárság tárgyában született döntés közigazgatási, vagy bírói úton történő felülvizsgálatához.  
A második szakaszban, a köztársasági elnök döntene a belügyminiszter által előterjesztett - jogerőre emelkedett, illetve a bíróság által felülvizsgált és helybenhagyott - kérelmek ügyében.

 A panaszhoz való jog

	A vizsgálat során szerzett tapasztalataink alapján, arra a következtetésre jutottunk, hogy az Alkotmány 64. §-ában biztosított panaszjog szoros összefüggésben van a jogorvoslati jogosultsággal, illetve a kérelmezők tájékoztatásával. Az állampolgárság iránti kérelmek tárgyában hozott elutasító döntés ellen jogorvoslatnak helye nincs. Jogorvoslati lehetőség hiányában a kérelmezők leggyakrabban az Elnöki Hivatalhoz, a Belügyminisztérium vezetőihez, az Országgyűlési Biztos Hivatalához, vagy egyes országgyűlési képviselőkhöz fordulnak panasszal. A vizsgálat során áttekintett ügyiratok, továbbá a vizsgálatot megelőzően az Országgyűlési Biztos Hivatalához érkezett beadványok alapján megállapítottuk, hogy a kérelmezők folyamatban lévő ügyekben többnyire az eljárás elhúzódását, illetve a megválaszolatlan beadványaikat,  az elutasított kérelmek esetén az elutasítás okáról történő tájékoztatás hiányát sérelmezték.
	A Köztársasági Elnök Hivatalához a vizsgált időszakban 1234 az állampolgársági kérelmekkel foglalkozó beadvány érkezett. A törvény 18. § értelmében, az állampolgársági iratokba betekintési joggal rendelkezők között sem a köztársasági elnök, sem az Elnöki Hivatal vezetője nem szerepel. Az Elnöki Hivatal vezetőjének álláspontja szerint az állampolgársági iratokba történő betekintési jogosultság hiányában a köztársasági elnöknek - illetve az Elnöki Hivatalnak - az állampolgárság iránti kérelmekkel kapcsolatos panaszokat nem áll módjában érdemben vizsgálni. Ezért az a gyakorlat alakult ki, miszerint a panaszokat kivizsgálás céljából az Elnöki Hivatal a panasz tárgya szerint illetékes állami szervnek küldi meg. Amennyiben a panaszos által megjelölt sérelem az állampolgársági eljárást megelőző letelepedési engedéllyel kapcsolatos, azt az Elnöki Hivatal kivizsgálására megküldi az Országos Rendőrfőkapitányságnak, illetve a területileg illetékes rendőri szerv vezetőjének. Az Állampolgársági Főosztály eljárására vonatkozó panaszokat az Elnöki Hivatal a Belügyminisztériumhoz továbbítja. Ha az Elnöki Hivatal megitélése szerint a panaszos honosítását humánus, családi, egészségi vagy más sürgős ok indokolja, akkor a Hivatal - a panasz áttételekor - az Állampolgársági Főosztály vezetőjénél sürgeti a kérelem mielőbbi előterjesztését.
	Az Országgyűlési Biztos Hivatalához 1995-1996. években 120 olyan beadvány érkezett, amelyben a panaszosok az állampolgárság iránti kérelmek intézését sérelmezték. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának az állampolgársági iratokba való betekintési jogosultsága az 1993. évi LIX. tv. 18. §-ának rendelkezésein alapul. Az állampolgárság iránti kérelmek intézése kapcsán az állampolgári jogok országgyűlési biztosának ajánlattételi joga korlátozott. Az előkészítés alatt álló ügyekben a biztosnak lehetősége van arra, hogy ajánlásában a belügyminisztertől - mint az Állampolgársági Főosztály  felügyeletét ellátó szerv vezetőjétől - az eljárás gyorsítását kérje. A már elbírált egyedi ügyekben az országgyűlési biztos a döntéselőkészítést végző, illetve az abban közreműködő  közigazgatási szervek eljárását vizsgálhatja. Az említett szervek eljárása során észlelt esetleges alkotmányos visszásság megállapításán túl, annak orvoslását nem kezdeményezheti, hiszen a köztársasági elnök döntését ő sem vizsgálhatja felül. Az országgyűlési biztosnak mindössze arra van lehetősége, hogy ajánlásában a döntéselőkészítés vizsgálata során feltárt alkotmányos visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasoljon intézkedést.
	Az Állampolgársági Főosztály nem vezet külön nyilvántartást arról, hogy hány panaszos, illetve a kérelem elbírálását sürgető levelet kapott a kérelmezőktől. Nem vezet az Állampolgársági Főosztály nyilvántartást arról sem, hogy hány beadványt  kapott a Belügyminisztérium vezetőitől, más szervektől, vagy az országgyűlési képviselőtől.
	A vizsgálat során áttekintett 150 ügyiratban 22 olyan volt, amelyben az eljárás befejezését sürgető beadvány érkezett az Állampolgársági Főosztályhoz. A 22 ügyiratban, 20 esetben egy, 1 esetben kettő, 1 esetben 4  beadvány találtunk. A kérelmezők 6 esetben - kérelmük beadását követő - 6 hónapon belül, 5 esetben 6 hónap-1 év között, 11 esetben 1 év elteltével érdeklődtek ügyük állásáról. A beadványokra az Állampolgársági Főosztály 8 esetben 30 napon belül, 7 esetben 31-60 nap között, 3 esetben 61-90 nap között, 1 esetben 91 nap-1 év közötti időn belül, 1 esetben 1 éven túl, 2 esetben egyáltalán nem válaszolt. A jogállamisághoz való jog érvényesülésével összefüggésben valósított meg alkotmányos visszásságot az a gyakorlat, mely szerint az Állampolgársági Főosztály a vizsgálat során áttekintett panaszok, illetve az eljárást sürgető beadványok közel egy negyedére csak 60 napon túl,  illetve néhányra egyáltalán nem válaszolt.
	A Legfőbb Ügyészséghez 3 - 1994-1996. között, évente egy-egy - olyan beadvány érkezett, amelyben a panaszos az állampolgárság iránti kérelmek elbírálását kifogásolta. Az első beadványban a panaszos az állampolgárság iránti kérelme elutasítását sérelmezte. A második beadványban a panaszos azt kifogásolta, hogy kérelmét a köztársasági elnök több mint két év alatt sem bírálta el. A harmadik beadványban a panaszos kérelme késedelmes elbírálása mellett, azt is kifogásolta, hogy az 1993. október 1-jét megelőzően előterjesztett kérelmét, az Állampolgársági Főosztály nem az 1955. évi V. tv., hanem a törvény - számára kedvezőtlenebb - rendelkezéseinek alkalmazásával készítette elő.  
	A Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. tv. (a továbbiakban: Ütv.) 13.§ (1) bekezdése értelmében az ügyészi törvényességi felügyelet csak a Kormánynál alacsonyabb szintű államigazgatási szervek egyedi döntéseire terjed ki. Az Ütv. hivatkozott rendelkezésére figyelemmel, az elutasított kérelmeket illető panaszok esetében a Legfőbb Ügyészség - hatáskör hiányában - nem intézkedett. A folyamatban lévő kérelem előkészítésének elhúzódását sérelmező panasz esetében a Legfőbb Ügyészség jelzéssel élt az Állampolgársági Főosztály vezetőjéhez. A jelzésben a Legfőbb Ügyészség rámutatott arra, hogy az Állampolgársági Főosztály elmulasztotta az ügyfél megfelelő tájékoztatását, ami őt kérelme elbírálása során hátrányosan érintette. 

A hátrányos megkülönböztetés tilalma

	Az Alkotmány 70/A. §-ában biztosított hátrányos mekülönböztetés tilalma nem önálló alapjog, hanem a jogrendszer egészét - így a jogalkalmazást is - átható alkotmányos elv.
A hátrányos megkülönböztetés tilalmának érvényesülése csak az érintett személy, illetve társadalmi csoport egyéb jogaival összefüggésben vizsgálható. Az Alkotmánybíróság 9/1990 (IV.25.) AB. számú határozatának indokolásában, az Alkotmány hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó rendelkezésének értelmezése során rámutatott arra, hogy a megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba. Amennyiben valamely - az Alkotmányba nem ütköző - társadalmi cél csak úgy érvényesíthető, hogy a szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni. Az állampolgárság iránti kérelmek intézésének vonatkozásában a hátrányos megkülönböztetés tilalmának érvényesülését három lépésben vizsgáltuk.
	Elsőként a törvénynek a kérelmezőkre, illetve az állampolgárság iránti kérelmek teljesítésének előfeltételeire vonatkozó rendelkezéseit tekintettük át. A  törvény a magyar állampogárság megszerzésének feltételeit illetően különbséget tesz azok között, akik  kérelmük benyújtását megelőzően  még sohasem rendelkeztek magyar állampolgársággal, illetve azok között, akik életük során már voltak magyar állampogárok, de azt valamilyen okból elvesztették. A törvény 4. §-a alapján honosítással szerezhetnek állampogárságot azok, akik életük során még nem voltak magyar állampolgárok, az 5. § alapján visszahonosítással azok, akik korábban elvesztett magyar állampolgárságukat szeretnék visszaszerezni. A törvény 21.§-a politikai, illetve erkölcsi jóvátétel céljából, azon kérelmezők számára, akik magyar állampolgárságukat a (2) bekezdésben  felsorolt jogszabályok valamelyike alapján vesztették el, lehetővé teszi, hogy azt egy különleges eljárásban, a köztársasági elnökhöz címzett nyilatkozattal szerezzék vissza. A nyilatkozattételt követően, a belügyminiszter az érintett személy részére állampolgársági bizonyítványt ad ki. A visszahonosítási kérelmet benyújtók, illetve a nyilatkozattételre jogosult személyek vonatkozásában  a törvény a folyamatos magyarországon lakás időtartamára nézve nem állapít meg határidőt. A vizsgálat során áttekintett 150 kérelemből 123 volt a honosítási, 27 a visszahonosítási kérelem. Olyan ügyirattal, amelyben a kérelmező magyar állampolgárságát nyilatkozattal szerezte vissza nem találkoztunk.
	A törvény a honosítás feltételeit illetően attól függően tesz különbséget a külföldiek között, hogy milyen a magyarsághoz való kötődésük. A törvény kedvezményes elbírálás alá veszi azokat, akiknek házastársa, vagy gyermeke magyar állampolgár, illetve azokat, akiket magyar állampolgár fogadott örökbe, továbbá azokat, akiket a magyar hatóság menekültként elismert. Második körben a törvény azokat veszi kedvezményes elbírálás alá, akik magukat magyar nemzetiségűnek vallják és felmenőjük magyar állampolgár volt. A kedvezményes elbírálás abban nyilvánul meg, hogy az első körbe tartozó kérelmezőknek honosításuk egyik előfeltételeként, nem nyolc, hanem csak három, a második körbe tartozóknak pedig mindössze egy évig kell folyamatosan Magyarországon lakniuk.
A vizsgálat során áttekintett ügyiratok között egy-egy hontalan, illetve menekültként elismert kérelmezővel találkoztunk. Az ő kérelmeik  elbírálása kapcsán  alkotmányos visszásságot nem észleltem.
	A magyar állampolgársághoz való jog nem alanyi joga a kérelmezőnek. Az a tény, hogy a jogalkotó a magyar társadalomba történő integráció magasabb szintjén álló személyek állampolgársághoz jutását preferálja, nem eredményez alkotmányos visszásságot.
	Megvizsgáltuk azt is, hogy a több éve előkészítés alatt álló kérelmek körében felfedezhető-e olyan tendencia, amely szerint egyes kérelmezők hátrányos megkülönböztetése az eljárás indokolatlan elhúzódásában nyilvánul meg. Az Állampolgársági Főosztály munkatársainak beszámolója szerint  az állampolgárság iránti kérelmet előterjesztő személyek egy szűk körének ügyeiben a törvény 14. §-ában megjelölt okiratok beszerzése eredményezi az eljárás elhúzódását. Egyes afrikai, illetve dél-amerikai országok állampolgárai esetében fordul az elő, hogy kérelmükhöz azért nem tudnak születési anyakönyvi kivonatot csatolni, mert a származási országukban az anyakönyvi nyilvántartás nem létezik. Ezek azok az országok, ahonnan az anyakönyvi kivonatokat a Külügyminisztérium több év elteltével sem tudja beszerezni. A törvény nem teszi azt lehetővé, hogy a kérelmező születése helyét, időpontját, illetve szülei adatait - anyakönyvi kivonat hiányában - más okirattal igazolja. Az említett országokból származó kérelmezőknek esélyük sincs a magyar állampolgárság megszerzésére sőt még arra sem, hogy kérelmüket az Állampolgársági Főosztály érdemben megvizsgálja, hiszen a hiánypótlásra vonatkozó felhívásnak nem tudnak eleget tenni. Az ismertetett jogi helyzet az említett országok állampolgárainak alkotmányellenes  diszkriminációját eredményezi. Az alkotmányos visszásság megszüntethető lenne, ha a törvény csak az adatokat jelölné meg, amelyeket a kérelmezőnek igazolnia kell, és mindössze példálózó felsorolást tartalmazna arról, hogy az adatok igazolására milyen okiratok alkalmasak.    
	Megvizsgáltuk továbbá, hogy a magyar állampolgárság iránti kérelmek elutasítása során, a jogalkalmazó mérlegelési jogkörének gyakorlásával összefüggésben felfedezhető-e olyan tendencia, amely hátrányos megkülönböztetésre utal. Ehhez, a  vizsgálat során 37  elutasított kérelem ügyiratait tekintettük át. Az elutasítás oka 32 esetben az volt, hogy a kérelmező nem rendelkezett bevándorlási engedéllyel, 2 esetben magyarországi megélhetése nem volt biztosított, 2 esetben folyamatos magyarországi lakásának időtartama nem érte el az öt évet, 1 esetben büntetett előéletű volt. Azokban az ügyekben, amelyekben az Állampolgársági Főosztály a kérelmező magyarországi megélhetésének hiányára hivatkozva javasolta a kérelem elutasítását, a kérelmező megélhetése fedezetének igazolására vonatkozó többszöri  felhívásra sem válaszolt. A felsorolt adatok alapján megállapítható, hogy a vizsgálattal érintett ügyekben az elutasítás oka az volt, hogy a kérelmező a honosítás valamely - a törvényben megjelölt - objektív feltételének nem tett eleget. Kérdésünkre a Honosítási Osztály vezetője elmondta, hogy amennyiben  a magyar állampolgárság iránti kérelmek előkészítése során a kérelmező valamennyi a törvényben felsorolt feltételnek eleget tett, továbbá honosítását a Nemzetbiztonsági Hivatal sem kifogásolta, kérelmét a Belügyminisztérium pozitív javaslattal terjeszti a köztársasági elnök elé.  Az állampolgárság iránti kérelmek elutasítási indokainak mérlegelése körében, a kérelmezők hátrányos megkülönböztetésére utaló alkotmányos visszásságot  nem észleltem

VI. Összefoglaló a magyar állampolgárság iránti kérelmet előterjesztő külföldiek alkotmányos jogainak érvényesüléséről és az eljárás elhúzódásának okairól

	A vizsgálat során feltett kérdéseinkre adott válaszok, a 150 állampolgársági kérelem    ügyiratai,  a vonatkozó  jogszabályok, illetve szabályzatok áttekintése alapján szerzett tapasztalataink szerint a magyar állampolgárság iránti kérelmet benyújtó külföldi állampolgárok alkotmányos jogainak érvényesülése több szempontból sem felel meg a jogállamiság követelményeinek. 
	A magyar állampolgárság honosítással történő megszerzése egyik feltételét jelentő "alkotmányos alapismeretek" vizsga vonatkozásában alkotmányos visszásságot eredményez az a tény, miszerint sem a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény (a továbbiakban: törvény), sem a végrehajtásáról szóló 125/1993. (IX. 22) Korm. rendelet (a továbbiakban: kormányrendelet) nem szabályozza azt, hogy kétség esetén ki jogosult dönteni abban, hogy a kérelmezőnek kell-e vizsgát tennie. Alkotmányos visszásságot eredményez az is, hogy a vonatkozó jogszabályok nem garantálják a több ezer forint összegű vizsgadíj visszatérítését arra az esetre, amennyiben később - a kérelem elbírálása során -  kiderül, hogy a kérelmezőnek nem kellett volna vizsgát tennie.
	Amennyiben a kérelmező honosításához a Magyar Köztársaságnak fontos érdeke fűződik, a vizsgakötelezettség alól a belügyminiszter javaslatára a köztársasági elnök felmentést adhat. A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot, hogy a kivételek rendkívűl szűkkörű meghatározásával a törvény olyan személyeket is vizsgára kötelez, akik ennek korlátozott fizikai vagy szellemi teljesítőképességük következtében nem tudnak eleget tenni. Alkotmányos visszásságot eredményez az is, miszerint a törvény olyan személyeket is vizsgára kötelez, akik esetében nyilvánvaló, hogy az alkotmányos alapismeretek vonatkozásában megkívánt ismeretek birtokában vannak, sőt erről már bizonyságot tettek, így például magyar egyetemen, magyar nyelven jogi diplomát szereztek. 
	Az alkotmányos alapismeretek vizsgák szabályainak megalkotása kérdésében a kormányrendelet vonatkozó rendelkezései csaknem teljes szabadságot adnak a közigazgatási hivatalok vezetőinek. A jogbiztonság alkotmányos követelménye, továbbá az egységes szabályozási és vizsgáztatási gyakorlat iránti igény - amelynek a Belügyminisztérium a közigazgatási hivatalok vezetői számára kiadott ajánlással  próbált eleget tenni - az alkotmányos alapismeretek vizsga szabályainak jogszabályi szinten történő megalkotását teszi szükségessé.
	A közigazgatási hivatalok által megküldött vizsgaszabályzatok között mindössze egyetlen olyat találtunk, amely a vizsgázók panasztételi jogát szabályozta. Az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolításával kapcsolatos panasztételi jogra vonatkozó szabályok hiánya alkotmányos visszásságot eredményez. Erre a tényre az sem jelenthet elfogadható magyarázatot, hogy - a kérdőívre adott válaszok szerint - a közigazgatási hivatalokhoz az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolításával kapcsolatban még egyetlen panasz sem érkezett.
	A törvény előírásai szerint az állampolgársági iratok nem selejtezhetőek, őrzésükről és nyilvántartásukról a belügyminiszter gondoskodik. Sem a törvény, sem a kormányrendelet nem intézkedik azonban arról, hogy mit kell  állampolgársági iratnak tekinteni. Feltehetően ez lehet az oka annak, hogy az alkotmányos alapismeretek vizsgák lebonyolítása kapcsán keletkezett iratok tárolása, illetve selejtezése kapcsán feltett kérdéseinre adott válaszok szerint a közigazgatási hivatalok többféle gyakorlatot folytatnak. Az említett körülmények tisztázására az adatvédelmi biztos vizsgálatát kezdeményeztem.
       A magyar állampolgárság iránti kérelmekkel kapcsolatos belügyminiszteri előterjesztések előkészítését, nevezetesen annak vizsgálatát, hogy a kérelmező külföldi állampolgár a magyar állampolgárság megszerzéséhez szükséges törvényi feltételeknek megfelel-e a - Belügyminisztérium Állampolgársági Főosztályának szervezetében működő - Honosítási Osztály végzi. Az Állampolgársági Főosztály a Budapest, XII. kerület Németvölgyi út 41. szám alatt működik. Az Állampolgársági Főosztály Ügyfélszolgálati Irodája a Stromfeld Aurél utca 29. szám felől közelíthető meg. A Németvölgyi út felöli bejáratnál egyáltalán nincs feltüntetve, hogy itt működik az Állampolgársági Főosztály. A Stromfeld Aurél utcai bejáratnál, az élősövénnyel sűrűn benőtt kerítésen, illetve az épületnek a kaputól  kb. 4-5 m. távolságban lévő falán egy-egy,  kb. 60x40 cm. nagyságú tábla van elhelyezve, amelyeken az ügyfélfogadási időpontokat tüntették fel. Mindkét tábla nehezen észrevehető, illetve az épület oldalán lévőnek a felirata az utcáról, szabad szemmel gyakorlatilag olvashatatlan, ami megnehezíti az ügyfelek tájékozódását. 
	Az állampolgárság iránti kérelmeknek a köztársasági elnök döntésére történő előkészítése során a legtöbb problémát az okozza, hogy a törvénynek, illetve a kormányrendeletnek, az állampolgársági eljárásról szóló szabályai hézagosak. A döntéselőkészítésben résztvevő közigazgatási szervek eljárására az államigazgatási eljárás általános szabályai nem alkalmazhatóak. Ez a tény azzal a következménnyel jár, hogy a törvényben nem szabályozott eljárási cselekményekről jogszabály nem rendelkezik. Alkotmányos visszásságot eredményez, hogy nincs olyan jogszabály, amely például az állampolgárság iránti kérelmek előkészítésében résztvevő közigazgatási szerveket a kérelmezők tájékoztatására kötelezné, meghatározná a korlátozottan cselekvőképes kérelmező meghallgatásának részletszabályait, megállapítaná, hogy a kérelmet az előterjesztésétől számított  mennyi időn belül kell döntésre a köztársasági elnök elé terjeszteni, mi a teendő akkor, ha az eljáró szerv a kérelmező beadványára meghatározott időn belül nem válaszol stb. 
	A törvény lehetővé teszi,  hogy a házastársak, illetve a szülő együttélő kiskorú vagy cselekvőképtelen nagykorú gyermekével közös honosítási, illetve visszahonosítási kérelmet terjesszen elő. A közös kérelmet előterjesztő családtagok körében előfordul, hogy csak az egyik  házastárs, illetve szülő vallja magát magyar nemzetiségűnek és tudja igazolni, hogy felmenője magyar állampolgár volt, a másik nem. Ezekben az esetekben a magát magyar nemzetiségűnek valló házastárs, illetve a közös gyermekek vonatkozásában a honosítás kedvezményes módjának szabályai irányadóak, azonban a másik házastársra ezek nem alkalmazhatóak. Amennyiben a nem magyar nemzetiségű házastárs a honosítás alapesete  szabályainak sem tud eleget tenni, kérelmét az Állampolgársági Főosztály elutasítási javaslattal terjeszti a köztársasági elnök elé. Azt követő három év elteltével, hogy a másik házastárs, illetve a közös gyermekek a magyar állampolgárságot megszerezték, a nem magyar nemzetiségű házastárs új kérelmet terjeszthet elő, amelyben kiskorú gyermeke, illetve házastársa magyar állampolgárságára hivatkozva kedvezményes elbírálás alapján kérheti a magyar állampolgárságot. Az állampolgársági kérelmek intézésének elhúzódására, továbbá a törvényben előírt további három év  várakozási időre figyelemmel,  a nem magyar nemzetiségű  házastárs, illetve szülő - családtagjait követően  - csak 4-5 éves késéssel szerezheti meg a magyar állampolgárságot.  A különböző nemzetiségű szülők, illetve közös gyermekeik esetében a magyar állampolgárság iránti kérelem közös előterjesztésének lehetősége - speciális jogszabályi rendelkezések hiányában - nem védi a család intézményét.
	Egyes afrikai, illetve dél-amerikai országok állampolgárainak alkotmányellenes  diszkriminációját eredményezi, miszerint a törvény nem teszi azt lehetővé, hogy a kérelmező születési helyét, időpontját, illetve szülei adatait - anyakönyvi kivonat hiányában - más okirattal igazolja. Az állampolgárság iránti kérelmet előterjesztő külföldiek között vannak olyanok, akik kérelmükhöz azért nem tudnak születési anyakönyvi kivonatot csatolni, mert a származási országukban anyakönyvi nyilvántartás nem létezik. Az említett országokból származó kérelmezőknek esélyük sincs a magyar állampolgárság megszerzésére, sőt még arra sem, hogy kérelmüket az Állampolgársági Főosztály érdemben megvizsgálja, hiszen az anyakönyvi okiratok bemutatására vonatkozó törvényi feltételnek nem tudnak eleget tenni. Az alkotmányos visszásság megszüntethető lenne, ha a törvény csak az adatokat jelölné meg, amelyeket a kérelmezőnek igazolnia kell, és mindössze példálózó felsorolást tartalmazna arról, hogy az említett adatok igazolására milyen okiratok alkalmasak.    
	Az állampolgárság iránti kérelem benyújtása a törvényben megjelölt objektív feltételek teljesítése esetén sem keletkeztet alanyi jogot a magyar állampolgárság megszerzésére. A törvény a köztársasági elnök mérlegelési jogkörébe utalja annak megítélését, hogy - az objektív feltételek teljesítése mellett  - a kérelmező honosítása sérti-e a Magyar Köztársaság érdekeit. Az említett mérlegelési jogkör azonban nem korlátlan, hiszen a törvénynek nincs visszaható hatálya, továbbá a jogalkotásról szóló törvény általános érvénnyű követelményként deklarálja azt, hogy a jogszabály a kihirdetését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget. Az állampolgárságról szóló törvény csak hatálybalépésének napját jelölte meg, arról azonban nem rendelkezett, hogy a már előterjesztett - azaz a folyamatban lévő - kérelmek előkészítése kapcsán milyen szabályokat kell alkalmazni. Ebben a helyzetben, a Belügyminisztérium arra az álláspontra helyezkedett, hogy a törvényt azon kérelmek előkészítése során kezdi el alkalmazni, amelyek - benyújtásuk időpontjától függetlenül - az új törvény hatálybalépését  követően  kerültek az Állampolgári Főosztályon iktatásra. Az említett gyakorlat ellentétes a korrekt eljárás szabályaival. A kérelmeknek az Állampolgársági Főosztályra történő megérkezése időpontját az ügyiratokon az un. "érkeztető bélyegző" lenyomata bizonyítja. A kérelem beérkezését, valamint iktatását jelző bélyegzők lenyomatának összehasonlításával megállapítottuk azt, hogy sok kérelem már hetekkel a törvény hatálybalépése előtt megérkezett  az Állampolgársági Főosztályra, de azok iktatása késett. Az említett gyakorlat ellentéres a jogbiztonság követelményével is, ugyanis a törvény - a jogalkotásról szóló törvény előírásaival összhangban - nem rendelkezett arról, hogy szabályait a hatályba lépése előtt előterjesztett kérelmek előkészítése során is alkalmazni kellene. Ennek az a nyilvánvaló indoka, hogy a jogalkotó  tudatában volt annak, miszerint a magyar állampolgárság megszerzésére vonatkozó jogszabályok módosításával olyan kötelezettségeket is előír, amelyek teljesítésének a törvény kihirdetését megelőző  időre történő megállapítása ellentétes lett volna a jogalkotás általános szabályaival. A Belügyminisztérium által alkalmazott joggyakorlat  az 1993. évi LV. törvény visszamenőleges hatályú alkalmazását eredményezte, ami a jogállamiság elvével összefüggésben, valósított meg alkotmányos visszásságot.
	Az állampolgárság iránti kérelmek ügyében a belügyminiszter előterjesztése alapján, a  köztársasági elnök diszkrécionális jogkörben dönt. Az állampolgársági iratba betekintésre jogosult szerveket, illetve személyeket a törvény 18. § sorolja fel. Ezek között a köztársasági elnök nem szerepel. A jelenlegi joggyakorlat szerint a köztársasági elnök a magyar állampolgárság megszerzése tárgyában történő döntése kapcsán kizárólag azokra az adatokra hagyatkozhat, amelyek a belügyminiszter által benyújtott  előterjesztésében szerepelnek. Figyelemmel arra, hogy az előterjesztéseket az Állampolgársági Főosztály állítja össze, alapos okkal feltételezhető, hogy az említett körülmény az indoka annak, miszerint a vizsgálat során áttekintett 80 elbírált kérelem ügyében a köztársasági elnök döntése minden esetben azonos volt a  belügyminiszter előterjesztésével. Az Állampolgársági Főosztály megkérdezett munkatársai a vizsgált időszakot illetően egyetlen olyan esetre sem emlékeztek, amikor a köztársasági elnök valamely előterjesztés aláírását megtagadta volna. A vizsgálat során gyűjtött tapasztalataink alapján megállapítottuk, a magyar állampolgárság iránti kérelmek ügyében az érdemi döntéshozatal a Belügyminisztériumban történik. A köztársasági elnök aláírása - tartalmilag - mindössze a Belügyminisztérium döntésének megerősítését jelenti. Ezt a megállapítást az a tény is alátámasztja, hogy a köztársasági elnök állampolgársági ügyekben 
történő döntésének az Alkotmány 30/A. § (2) bekezdése értelmében a belügyminiszter ellenjegyzése érvényességi feltétele.
	A köztársasági elnök diszkrécionális döntési jogkörére figyelemmel a hatályos jogi szabályozás a magyar állampolgárság iránti kérelmek ügyében a jogorvoslatot nem tesz lehetővé. Ezért a köztársasági elnök döntésének alapjául szolgáló belügyminiszteri előterjesztés előkészítését végző, illetve abban közreműködő közigazgatási szervek törvényes eljárásának jogi garanciái hiányosak, ami a jogállamiság követelményével összefüggésben keletkeztet alkotmányos visszásságot. Álláspontom szerint, pusztán a diszkrécionális elnöki döntés ténye nem szolgáltat elegendő indokot arra, hogy a törvény az állampolgárság iránti kérelmet benyújtó külföldi állampolgárok alkotmányos jogait, a döntés előkészítésében résztvevő közigatási szervek eljárása során korlátozza
	A vizsgálat során küldött megkeresésemre, a nemzetbiztonsági szolgálatokért felelős tárcanélküli miniszter arról tájékoztatott, hogy a Belügyminisztérium felkérése alapján, a Nemzetbiztonsági Hivatal 1993. október 31. és 1996. december 31. között 21. 057 személyről adott véleményt. Ennek során 57 esetben javasolta a magyar állampolgárság iránti kérelem nemzetbiztonsági okból történő elutasítását.
A vizsgálat során áttekintett elutasított kérelmek közül, az elutasítás oka  32 esetben az volt, hogy a kérelmező nem rendelkezett bevándorlási engedéllyel, 2 esetben magyarországi megélhetése nem volt biztosított, 2 esetben folyamatos magyarországi lakásának időtartama nem érte el a 8 évet, 1 esetben büntetett előéletű volt.  A kérelem elutasításáról szóló értesítésben 35 esetben az elutasítás közlésen túl csak a köztársasági elnök döntésének dátuma, illetve a tájékoztatás szerepelt, hogy a kérelmező a magyar állampolgárságot nem szerezte meg,  továbbá az,  hogy  a döntés ellen jogorvoslatnak helye nincs. Az állampolgárság iránti kérelmek elbírálásának több évig tartó elhúzódása miatt, továbbá azért, mert a kérelem elutasítása esetén jogorvoslatra nincs lehetőség, kiemelt fontosságú a kérelmező tájékoztatása. Álláspontom szerint, a kérelem elutasításról szóló értesítésben tájékoztatni kellene a kérelmezőt arról, hogy beadványát a köztársasági elnök milyen okból utasította el, továbbá fel kell hívni a figyelmét arra, hogy a kérelme elintézése során keletkezett iratokat jogában áll megtekinteni.
	Az állampolgárság iránti kérelmek elbírálási folyamatának áttekintése széleskörű  jogi felkészültséget igénylő feladat. Ezért  az állampolgársági iratokba betekintésre jogosultak körét indokolt lenne a kérelmező meghatalmazott jogi képviselőjével kibővíteni. Erre jelenleg nincs lehetőség.
	A köztársasági elnök döntését követően az Állampolgársági Főosztály valamennyi olyan okiratot megküld a kérelmező lakóhelye szerint illetékes polgármesternek, amelyeket a kérelem előkészítése során a kérelmezőnek kellett beszereznie, illetve kérelméhez csatolnia. Sem a törvény, sem a kormányrendelet nem rendezi azt,  hogy a csatolt okiratokkal mi a polgármester teendője. Megesik, hogy a kérelmező ismeretlen helyre távozott, ezért az Állampolgársági Főosztály által megküldött iratokat a polgármester nem tudja kézbesíteni. Jogszabályi rendelkezés hiányában az iratok gyakran hónapokig a polgármesteri hivatalban maradnak. Az iratoknak a Belügyminisztérium részére történő visszaküldésére gyakran csak egy év elteltével, az Állampolgársági Főosztály ügyintézőjének jelentkezését követően kerül sor. Ezért az ügyiratok kezelésének szabályait a kormányrendeletben kell rendezni. A szabályozásnak ki kell térnie arra is, hogy a polgármesteri hivatal mennyi ideig köteles az állampolgársági iratokat tárolni, illetve mennyi idő elteltével köteles azokat a Belügyminisztériumnak visszaküldeni.
	A vizsgálat tapasztalatai szerint az 1993. október 1-je és 1996. december 31-e között benyújtott állampolgárság iránti kérelmek elbírálása az esetek túlnyomó többségében - a kérelem előterjesztésétől számított - 1-3 évig tartott, de nem volt ritka a 4 éves elbírálási határidő sem. A több éves elbírálási határidőből  a  köztársasági elnök  döntése általában egy - kivételesen maximum három - hetet vett igénybe. Az elbírálási határidő elhúzódásának legfőbb oka az volt, hogy az országban az 1980-as évek végén, illetve az 1990-es évek elején bekövetkezett társadalmi, politikai változások, továbbá a volt Jugoszlávia területén zajló háború eredményeként, az állampolgárság iránti kérelmek száma a - korábbi években szokásos mennyiség - többszörösére emelkedett. A növekedés arányát mutatja, hogy míg 1989-ben 2.800 állampolgársági kérelmet terjesztettek elő, addig ez a szám 1990-ben 9500, 1991-ben 13.400, 1992-ben 13.300, 1993-ban 13.565 volt. Az állampolgárság iránti kérelmek ugrásszerű növekedésére a magyar közigazgatás nem volt felkészülve. Ez a körülmény az Állampolgársági Főosztályon az ügyiratok felhalmozódását, a kérelmezők számára pedig az elbírálási határidők elhúzódását  eredményezte. A vizsgálat idején az Állampolgársági Főosztály számítógépes nyilvántartása szerint 1997. június 3-én a Honosítási Osztályon 10.062  honosítási, illeve visszahonosítási kérelem volt előkészítés alatt. A Honosítási Osztály ügyintézői erős leterhelésnek vannak kitéve. Az említett időpontban az egyes ügyintézők nevén szereplő ügyiratok száma megközelítette az ezret.
	Az állampolgárság iránti kérelmek elbírálási határidejének elhúzódása miatti társadalmi nyomás hatására a Belügyminisztérium vezetése 1995-től kezdődően informatikai fejlesztést hajtott végre. Ennek, valamint az előterjesztett kérelmek számának 1994-ben kezdődő csökkenése következtében megkezdődött a hátralékok feldolgozása. A helyzet javulását mutatja, hogy míg az  Állampolgársági Főosztályon 1993-ban 13.565 új kérelmet iktattak és a köztársasági elnök 6.724  kérelemben döntött, addig 1994-ben 4.442  új kérelem érkezett és a köztársasági elnök 6.069 ügyben döntött. A legutolsó adatok szerint 1996-ban a külföldi állampolgárok 2.904 állampolgárság iránti kérelmet terjesztettek elő és a köztársasági elnök 7.485 kérelem ügyében döntött. 
	A korszerű informatikai háttér mellett, az  Állampolgársági Főosztályon szegényes az irodaszer ellátás. Kevés a papír. A vizsgálat során áttekintett ügyiratok között olyan esetekkel is találkoztunk, amikor az Állampolgársági Főosztály munkatársai a kérelmezők adatait olyan papír hátoldalára rögzítették - és csatolták az ügyirathoz - amelynek első oldalát korábban már felhasználták. Ezért az említett ügyiratokban olyan személyek adatai is szerepeltek, akiknek a vizsgált ügyhöz semmi közük sem volt.
	Pozitív változást tapasztaltunk a kérelmezők tájékoztatása terén. Az Országgyűlési Biztos Hivatalához 1997. év első hat hónapjában 19 állampolgárság iránti kérelemmel kapcsolatos beadvány érkezett. Ezek között egyetlen olyan panaszt sem találtunk, amelyben a panaszos azt sérelmezte volna, hogy valamely beadványára az Állampolgársági Főoszály hosszabb idő elteltével sem reagált.

VII. Ajánlások

A vizsgálat során megállapított alkotmányos visszásságok megszüntetésére, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20.§ (1) bekezdése alapján,

a belügyminiszternek ajánlom, hogy   

1. az 1993. október 1-jét megelőzően bizonyítottan benyújtott, még előkészítés alatt lévő kérelmek elbírálása során, az Állampolgársági Főosztály a törvény 1.§ (4) bekezdése, illetve a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. tv. 12. § (2) bekezdésének figyelembevételével járjon el;

2. az állampolgárság iránti kérelmet előterjesztő külföldi állampolgárok tájékoztatásának javítása érdekében gondoskodjon arról, hogy

	a) a Budapest XII. kerület, Németvölgyi út 41. szám alatt  tábla tüntesse fel az Állampolgársági Főosztályt, az Ügyfélszolgálati Iroda címét, valamint az ügyfélfogadási időpontokat;
	b) a Budapest XII. kerület, Stromfeld Aurél utca 29. szám alatt működő Ügyfélszolgálati Iroda, valamint az ügyfélfogadási időpontok jól látható  módon legyenek feltüntetve;
	c) az Állampolgársági Főosztály már a kérelem beérkezéséről szóló értesítésben tájékoztassa a kérelmezőt az Ügyfélszolgálati Iroda címéről, telefonszámáról, az ügyfélfogadási időpontokról, továbbá arról, hogy az Ügyfélszolgálati Iroda tömegközlekedési járművel miként közelíthető meg;
	d) az Állampolgársági Főosztály a hiánypótlásra történő felhívást - amennyiben arra a kérelemnek az Állampolgársági Főosztályon történő iktatásáról szóló értesítésnél későbbi időpontban kerül sor - már első alkalommal tértivevényes ajánlott küldeményként postázza;
	e) amennyiben a kérelmezőnek valamilyen anyakönyvi iratot kell pótolnia, a hiánypótlásra történő első felhívásban tájékozassa őt az Állampolgársági Főosztály arról, hogy az okirat beszerzése céljából nem szükséges külföldre utaznia, azt mi módon tudja a Külügyminisztérium útján  beszerezni; 
	f) az Állampolgársági Főosztály az állampolgárság iránti kérelem elutasításáról szóló értesítésben tájékoztassa a kérelmezőt az elutasítás okáról, továbbá arról, hogy állampolgársági irataiba jogában áll betekinteni;
	g) az Állampolgársági Főosztály, a kérelmek intézése során végzett eljárási cselekményeket az iratbetekintésre jogosult személyek által is követhető módon dokumentálja;
	h) olyan személyek adatai ne szerepeljenek az állampolgárság iránti kérelmek ügyirataiban, akiknek az adott ügyhöz semmi közük nincsen.

3. a feladat és hatásköréről szóló 147/1994. (XI.17.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés b) pontjában előírt feladatkörében eljárva kezdeményezze a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény, illetve a végrehajtásáról szóló 125/1993. (IX.22) Korm. rendelet módosítását, illetve kiegészítését.

I. A törvény és a kormányrendelet módosításra, illetve kiegészítésre szorul az alkotmányos alapismeretek vizsgával összefüggésben az alábbi módon:

	a) a törvény - egyes méltányolandó körülmények fennállása esetén - vizsgakötelezettség alóli mentességet állapítson meg;
	b) a vizsga lebonyolításának részletszabályait a kormányrendelet állapítsa meg, melynek során biztosítani kell a vizsgadíj visszatérítését abban az esetben, ha a visszahonosított kérelmező a vizsgát letette, 
	c) jogszabálynak kell rendeznie a vizsgák lebonyolításával kapcsolatos panaszok vizsgálatának módját. 

II. Az állampolgárság iránti kérelmek intézésével összefüggésben mind a törvény, mind a kormányrendelet módosítandó, illetve kiegészítendő a következők szerint: 

	a) a törvény részletesen szabályozza az állampolgárság iránti kérelmek intézésében közreműködő szervek eljárását, különös figyelemmel a kérelmezők tájékoztatáshoz való jogára, az egyes szervek számára rendelkezésre álló eljárási határidőkre, az eskütétellel kapcsolatos polgármesteri teendőkre és azok határidejére;
	b) a kormányrendeletnek rendelkeznie kell a korlátozottan cselekvőképes személy meghallgatásának részletes szabályairól;
	c) a törvény biztosítsa a köztársasági elnök, továbbá a kérelmező meghatalmazott jogi képviselőjének az állampolgársági iratokba történő betekintési jogát;
	d) a törvény oly módon biztosítsa az egységes elbírálás lehetőségét a magyar nemzetiségű kérelmező, illetve nem magyar nemzetiségű házastársa továbbá kiskorú gyermekeik közösen előterjesztett állampolgárság iránti kérelme esetében, hogy a legkedvezőbb elbírálás alá eső családtagra vonatkozó szabályok irányadóak legyenek a többi családtagra is;
	e) a törvény biztosítsa a jogorvoslat lehetőségét az állampolgárság iránti kérelem előkészítését végző, illetve abban közreműködő szervek eljárásának felülvizsgálatára;
	f) egyes kérelmezők hátrányos megkülönböztetésének megszüntetése céljából a törvény tegye lehetővé azt, hogy az állampolgárság iránti kérelmek elbírálásához szükséges adatokat a kérelmező a törvényben felsorolt okiratoktól eltérő, más bizonyító erejű dokumentummal is igazolhassa.

Budapest, 1997. szeptember  30.

Gönczöl Katalin

A vizsgálat során alkalmazott jogszabályok

-  kivonatos közlés -

A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV.tv.

4. § (1) Kérelmére honosítható a nem magyar állampolgár, ha:
a) a kérelem előterjesztését megelőző nyolc éven át folyamatosan Magyarországon lakott;
b) a magyar jog szerint büntetlen előéletű és a kérelem elbírálásakor ellene magyar bíróság előtt büntetőeljárás nincs folyamatban;
c) megélhetése és lakóhelye Magyarországon biztosított;
d) honosítása a Magyar Köztársaság érdekeit nem sérti; és
e) igazolja, hogy alkotmányos alapismeretekből magyar nyelven eredményes vizsgát tett. E vizsgára csak nagykorú személy köteles.
(2) Kedvezményesen honosítható az a nem magyar állampolgár, aki a kérelme előterjesztését megelőzően legalább három évig folyamatosan Magyarországon lakott, és az (1) bekezdés b)–e) pontjában meghatározott feltételek fennállnak, ha
a) magyar állampolgárral legalább három éve érvényes házasságban él, vagy házassága a házastárs halálával szűnt meg;
b) kiskorú gyermeke magyar állampolgár;
c) magyar állampolgár fogadta örökbe, vagy
d) magyar hatóság menekültként elismerte.
(3) Az (1) bekezdés b)–e) pontjában meghatározott feltételek fennállása esetén, kérelmére, kedvezményesen honosítható az a magát magyar nemzetiségűnek valló, nem magyar állampolgár, aki a kérelem előterjesztésekor legalább egy éve Magyarországon lakik, és felmenője magyar állampolgár volt.
(4) Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott időtartamú, folyamatos magyarországi tartózkodástól a kiskorú tekintetében el lehet térni, ha a honosítását a szülővel együtt kéri.
(5) A (2) bekezdés c) pontjában meghatározott esetben a három év folyamatos magyarországi tartózkodástól, kérelemre, el lehet tekinteni.
(6) Az (1) bekezdés a), c) és e) pontja alól a belügyminiszter javaslatára a köztársasági elnök felmentést adhat, ha a kérelmező honosításához a Magyar Köztársaságnak fontos érdeke fűződik.

5. § Kérelmére visszahonosítható a 4. § (1) bekezdés b)–d) pontjában meghatározott feltételek fennállása esetén az a Magyarországon lakó személy, akinek magyar állampolgársága megszűnt.

6. § (1) A magyar állampolgárság honosítással, illetőleg visszahonosítással történő megszerzésére irányuló kérelemről – a belügyminiszter előterjesztése alapján – a köztársasági elnök dönt.
(2) A magyar állampolgárság megszerzéséről a köztársasági elnök honosítási, illetőleg visszahonosítási okiratot (a továbbiakban: honosítási okirat) ad ki.

7. § (1) A honosított, illetőleg a visszahonosított (a továbbiakban együtt: honosított) személy a lakóhelye szerint illetékes polgármester előtt választása szerint állampolgársági esküt vagy fogadalmat tesz. A cselekvőképtelen személy nevében az esküt vagy fogadalmat a törvényes képviselője teszi le.
(2) A honosított a magyar állampolgárságot az eskü vagy fogadalom letételének napján szerzi meg. Az eskütétel, illetve fogadalomtétel tényét és napját a honosítási okiraton fel kell tüntetni.
(3) Ha a honosított az eskü vagy fogadalom letétele előtt meghalt, vagy olyan állapotba került, amely megakadályozza az eskü vagy fogadalom letételében, a magyar állampolgárságot a honosítási okirat kiállításának napján szerzi meg.
(4) Az állampolgársági eskü szövege:
"Én, ...................... esküszöm, hogy Magyarországot hazámnak tekintem. A Magyar Köztársaságnak hű állampolgára leszek, Alkotmányát és törvényeit tiszteletben tartom és megtartom. Hazámat erőmhöz mérten megvédem, képességeimnek megfelelően szolgálom. Isten engem úgy segéljen."
Az állampolgársági fogadalom szövege:
"Én, ...................... fogadom, hogy Magyarországot hazámnak tekintem. A Magyar Köztársaságnak hű állampolgára leszek, Alkotmányát és törvényeit tiszteletben tartom és megtartom. Hazámat erőmhöz mérten megvédem, képességeimnek megfelelően szolgálom."(5) Az állampolgársági eskü és az állampolgársági fogadalom egyenértékű.

13. § (1) Az állampolgárság megszerzése iránti kérelmet, továbbá az állampolgárságról lemondó nyilatkozatot, valamint az állampolgársági bizonyítvány kiadására irányuló kérelmet (a továbbiakban: állampolgársági kérelem) magyar nyelven, az e célra rendszeresített nyomtatványon, személyesen kell benyújtani a kérelmező lakóhelye szerint illetékes települési – fővárosban a kerületi – önkormányzat polgármesteri hivatala anyakönyvvezetőjéhez, a külföldön élő kérelmező esetében az illetékes magyar konzulhoz.
(2) A kérelmet az anyakönyvvezető nyolc napon belül, a konzul az átvételtől számított első diplomáciai postával köteles felterjeszteni a belügyminiszterhez.

14. § (1) Az állampolgársági kérelemnek és a 12. § szerinti megkeresésnek tartalmaznia kell az érintett személyi adatait (név, lakcím, születési, házasságkötési adatai), felmenői személyi adatait, valamint az állampolgárságra, külföldre távozás időpontjára vonatkozó adatokat.
(2) Az állampolgársági kérelemhez a kérelmezőnek mellékelnie kell születési anyakönyvi kivonatát és a családi állapotát igazoló okiratokat, továbbá a kérelem elbírálásához e törvény 4–5., 8. és 11. §-ában meghatározott feltételek fennállását igazoló okiratokat.
(3) Ha a kérelem hiányos vagy az elbíráláshoz szükséges adatokat nem tartalmazza, a belügyminiszter a kérelmezőt más közokiratok bemutatására is felhívhatja. Ilyenek különösen: a hatósági erkölcsi bizonyítvány, az állampolgársági bizonyítvány, a honosítási, visszahonosítási, elbocsátási okirat, a magyar útlevél, az illetőségi bizonyítvány, továbbá a születési, házassági, halotti anyakönyvi okirat.
(4) Idegen nyelvű okiratot hiteles magyar nyelvű fordítással ellátva kell a kérelemhez csatolni.

15. § (1) Az állampolgársági kérelmet a cselekvőképes kérelmező személyesen, a korlátozottan cselekvőképes, illetőleg a cselekvőképtelen személy nevében a törvényes képviselője terjesztheti elő.
(2) A honosítási és visszahonosítási kérelem, valamint a lemondási nyilatkozat benyújtásakor a korlátozottan cselekvőképes személyt is meg kell hallgatni.
(3) Kiskorú személy magyar állampolgárságról való lemondásához – ha elháríthatatlan akadálya nincs – mindkét szülő hozzájáruló nyilatkozatát mellékelni kell.
(4) Házastársak, illetve szülő együttélő kiskorú vagy cselekvőképtelen nagykorú gyermekével közös honosítási, visszahonosítási kérelmet, illetőleg a magyar állampolgárságról lemondó nyilatkozatot terjeszthet elő.

16. § (1) A honosítási okiratot a belügyminiszter megküldi a kérelmező lakóhelye szerint illetékes polgármesternek.
(2) Az állampolgársági esküt vagy fogadalmat a lakóhely szerint illetékes polgármester előtt, a letételére szóló felhívás kézbesítésétől számított két hónapon belül kell letenni. A határidőt a belügyminiszter kérelemre meghosszabbíthatja.
(3) Ha az állampolgársági eskü vagy fogadalom letételére a felhívás kézbesítésétől számított egy éven belül, a kérelmező hibájából nem kerül sor, a honosítási, visszahonosítási határozat hatályát veszti.

21. § (1) A külföldön tartózkodó egyes személyeknek magyar állampolgárságuktól való megfosztásáról szóló 1947. évi X. törvény és az 1948. évi XXVI. törvény, a magyar állampolgárságról szóló 1948. évi LX. törvény, illetve az állampolgárságról szóló 1957. évi V. törvény alapján a magyar állampolgárságától megfosztott személy, továbbá az, aki a Magyar Köztársaság Kormányának 7970/1946. M.E. számú rendelete, a 10.515/1947. Korm. sz. rendelet, a 12.200/1947. Korm. sz. rendelet alapján veszítette el magyar állampolgárságát, valamint az, akinek magyar állampolgársága 1947. szeptember 15. és 1990. május 2. napja között elbocsátással szűnt meg, a Magyar Köztársaság Elnökéhez címzett személyes, írásbeli nyilatkozatával a nyilatkozattétel napjától a magyar állampolgárságot megszerzi.
(2) A nyilatkozat alapján a belügyminiszter az érintett személy részére állampolgársági bizonyítványt ad ki.

23. § E törvény alkalmazása szempontjából Magyarországon lakik az az országban bejelentett lakcímmel rendelkező, nem magyar állampolgár, akinek bevándorlását engedélyezték, vagy akit menekültként elismertek.

24. § (1) E törvény a kihirdetését követő negyedik hónap első napján lép hatályba.
(2) Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló, az 1957. évi IV. törvényt módosító és egységes szövegét megállapító 1981. évi I. törvény 3. § (7) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép: "3. § (7) E törvény hatálya a szabálysértési és az állampolgársági eljárásra nem terjed ki."
(3) E törvény hatálybalépésével hatályát veszti:
– az állampolgárságról szóló 1957. évi V. törvény és a végrehajtásáról szóló 1957. évi 55. törvényerejű rendelet;
– a magyar állampolgárságtól megfosztó határozatok hatályának megszűnéséről szóló, az 1990. évi XXVII. törvény és a módosításáról rendelkező 1990. évi XXXII. törvény;
– a helyi önkormányzatok és szerveik, a köztársasági megbízottak, valamint egyes centrális alárendeltségű szervek feladat- és hatásköreiről szóló 1991. évi XX. törvény 1–2. §-a;
– az egyes tanácsi testületi hatáskörök módosításáról szóló 1972. évi 21. törvényerejű rendelet 7. §-a.
(4) Felhatalmazást kap a Kormány, hogy megállapítsa:
a) a belügyminiszter e törvényben meghatározott feladatainak részletes szabályait;
b) a polgármesternek az eskü vagy fogadalom letételével kapcsolatos feladatait;
c) a jegyzőnek, az anyakönyvvezetőnek és a konzulnak az állampolgársági kérelmek átvételével, az okiratok továbbításával, valamint a hatósági nyilvántartások értesítésével kapcsolatos feladatait;
d) az eljárásban használandó formanyomtatványokat; 
e) a 4. § (1) bekezdés e) pontjában előírt vizsga követelményeit és az eljárás rendjét.

A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény végrehajtásáról szóló 125/1993. (IX.22.) Korm. rendelet

1. § A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény 13. §-ának (1) bekezdésében meghatározott állampolgársági kérelmeket az e rendelet mellékleteiben meghatározott nyomtatványon kell előterjeszteni:
a) a honosítási – visszahonosítási – kérelmet az 1. számú mellékleten;
b) az állampolgárságról lemondó nyilatkozatot a 2. számú mellékleten;
c) az állampolgársági bizonyítvány iránti kérelmet a 3. számú mellékleten.

2. § (1) Az állampolgársági kérelem átvételekor az anyakönyvvezető, illetőleg a konzul a kérelmező személyazonosságát ellenőrzi és aláírását hitelesíti.
(2) Külföldön élő kérelmező a lakóhelyén az arra feljogosított hatósággal is igazoltathatja személyazonosságát és hitelesíttetheti aláírását. A kérelmet az illetékes magyar konzulnak kell megküldeni. A konzul igazolja, hogy a hitelesítést arra jogosult személy végezte.
(3) Az anyakönyvvezető, illetőleg a konzul a kérelmet – az Ápt. 13. §-ának (2) bekezdésében megállapított határidőn belül – a mellékletekkel együtt felterjeszti a belügyminiszterhez. A kérelem továbbítását nem tagadhatja meg amiatt, hogy a törvényben vagy e rendeletben meghatározott okmányokat az ügyfél nem csatolta. A hiányosságokra és azok pótlásának elmulasztásából származó következményekre azonban fel kell hívnia a kérelmező figyelmét.

3. § (1) A magyarországi lakcímet és az ittlakás időtartamát az idegenrendészeti hatóság igazolja.
(2) A büntetlen előélet erkölcsi bizonyítvánnyal – illetve a belügyminiszter külön felhívására a külföldi lakóhely szerint illetékes hatóság büntetlenséget tanúsító bizonyítványával – igazolható.
(3) A megélhetést és a lakóhelyet megfelelően bizonyítani kell, erre különösen alkalmas a munkáltató ilyen célú igazolása; az állami, illetve önkormányzati adóhatóság igazolása arról, hogy a kérelmező adóköteles jövedelemmel rendelkezik; a nyugdíjigazolás; a lakásvásárlási, lakásbérleti szerződés; valamint a lakást, illetőleg eltartást biztosító befogadó nyilatkozat.
(4) A kedvezményes honosítási és a visszahonosítási kérelemhez az (1)–(3) bekezdésben meghatározott okiratokon túl mellékelni kell
a) az Ápt. 4. §-ának (2) bekezdése c) pontjára alapozott honosítási kérelemhez a magyar gyámhatóság jogerős határozatát;
b) az Ápt. 4. §-ának (2) bekezdése d) pontjára alapozott honosítási kérelemhez a menekültügyi hatóság határozatát;
c) az Ápt. 4. §-ának (3) bekezdésére alapozott honosítási kérelemhez és a visszahonosítási kérelemhez (Ápt. 5. §) a kérelmező, illetve felmenői egykori magyar állampolgárságát igazoló vagy valószínűsítő okiratokat.
(5) Az Ápt. 4. §-ának (2) bekezdése a), b) és c) pontjaira alapozott honosítási kérelem előterjesztésekor igazolni kell a házastárs, a kiskorú gyermek, illetve az örökbefogadó magyar állampolgárságát.
(6) Az Ápt. 4. §-ának (1)–(3) bekezdésére alapozott honosítási kérelemhez mellékelni kell az alkotmányos alapismeretekből tett sikeres vizsgáról szóló igazolást.

4. § A köztársasági elnök döntése után a honosítási, visszahonosítási okiratot vagy a kérelem elutasításáról szóló értesítést a belügyminiszter továbbítja a kérelmező lakóhelye szerint illetékes polgármesternek.

5. § (1) Az állampolgársági eskü vagy fogadalom letételére a lakóhely szerint illetékes polgármester hívja fel a honosított, visszahonosított személyt, és gondoskodik az ünnepélyes eskü- vagy fogadalomtételről.
(2) Az eskü- vagy fogadalomtételről a polgármester két példányban jegyzőkönyvet készít. A jegyzőkönyv első példányát megküldi a belügyminiszterhez, másodpéldányát irattározza, és őrzi az anyakönyvi alapiratokra vonatkozó szabályok szerint.
(3) Az állampolgársági eskü vagy fogadalom letételének tényét és időpontját a honosítási, visszahonosítási okiraton a polgármester igazolja, és az okiratot átadja a honosított, visszahonosított személynek.
(4) Az anyakönyvvezető gondoskodik a magyar állampolgárrá vált személy külföldön történt anyakönyvi eseményeinek hazai anyakönyvezéséről, valamint a magyar anyakönyvben külföldi állampolgárként bejegyzett személy esetében a magyar állampolgárság megszerzésének anyakönyvi bejegyzéséről.

12. § Az állampolgársági eljárásban a belügyminiszter által hozott határozat tartalmazza
a) a határozatot hozó szerv megnevezését, az ügy számát, a kérelmező nevét és lakóhelyét;
b) az állampolgársági ügyben hozott döntést, valamint a jogorvoslati lehetőségről szóló tájékoztatást;
c) a döntés alapjául szolgáló tényeket, bizonyítékokat és jogszabályi rendelkezéseket;
d) a határozat hozatalának helyét, idejét, aláírójának nevét, a határozatot hozó szerv bélyegzőjét.

Vizsga

13. § (1) Az Ápt. 4. §-ának (1) bekezdése e) pontjában meghatározott vizsgára a kérelmező a lakóhelye szerint illetékes megyei, fővárosi közigazgatási hivatalban jelentkezhet.
(2) A vizsga megszervezése a megyei, fővárosi közigazgatási hivatal vezető feladata, aki
a) meghatározza a vizsga letételének módját;
b) megállapítja a vizsga időpontját;
c) megbízza a vizsgabizottság elnökét és két tagját;
d) törzslapot állít ki a vizsgára jelentkezőről;
e) dönt méltányosságból a vizsgadíj mérsékléséről vagy elengedéséről.

(3) A vizsgabizottság elnöke és tagja lehet
a) az a köztisztviselő, aki állam- és jogtudományi egyetemi végzettséggel vagy igazgatásszervezői képesítéssel rendelkezik;
b) az a felsőfokú képesítéssel rendelkező tanár, aki általános iskolában állampolgári ismeretek tantárgyat oktat.
(4) A vizsgakövetelményeket a rendelet 4. számú melléklete tartalmazza.
(5) A vizsgázó teljesítményét "megfelelt", illetve "nem felelt meg" minősítéssel kell értékelni. A vizsgáról a vizsgabizottság jegyzőkönyvet készít, az eredményes vizsgáról a vizsgázó részére igazolást ad ki.
(6) A vizsgáért a kérelmező díjat köteles fizetni. A díj mértéke a mindenkori kötelező legkisebb havi munkabér (minimálbér) ötven százaléka. A megyei, fővárosi közigazgatási hivatal vezetője a díj összegéről tájékoztatja a jelentkezőt. A díj a köztársasági megbízott hivatalát illeti meg, melyet a vizsgáztatás költségeire kell fordítania.

14. § (1) Akit a magyar állampolgársági kötelékből 1947. szeptember 15-től 1990. május 2-ig eltelt időszak alatt bocsátottak el, továbbá, akinek magyar állampolgársága Németországba történt áttelepítéssel szűnt meg és visszahonosítási kérelme még elbírálásra nem került, annak a kérelmét az Ápt. 21. §-a szerint kell lezárni. A magyar állampolgárság megszerzésének időpontja a rendelet hatálybalépésének napja.
(2) Az Ápt. hatálybalépésekor még el nem bírált elbocsátási ügyekben a törvény 8. §-ának (2) bekezdése előírásai szerint kell eljárni.

15. § E rendelet 1993. október 1. napján lép hatályba.

4. számú melléklet a 125/1993. (IX. 22.) Korm. rendelethez

VIZSGAKÖVETELMÉNYEK
Az alkotmányos alapismeretekből tett vizsgán az általános iskolai "Állampolgári ismeretek" című tankönyv tananyagáról és a Magyar Köztársaság Alkotmányának ismeretéről kell számot adni.
A vizsga témakörei:
	 1.	 Alkotmányosság és hatalom 
	 2.	 Országgyűlés 
	 3.	 Köztársasági elnök 
	 4.	 Kormány 
	 5.	 Alkotmánybíróság 
	 6.	 A közigazgatás felépítése 
	 7.	 Helyi önkormányzatok 
	 8.	 Parlamenti és önkormányzati választások 
	 9.	 Igazságszolgáltatás 
	 10.	 A magyar állampolgárság 
	 11.	 A magyar állampolgárok alapvető jogai és kötelezettségei 
	 12.	 Honvédelem és a belső rend védelme 
	 13.	 Magyarország külpolitikája 
	 14.	 Államháztartás 
	 15.	 Társadalombiztosítás, egészségügyi ellátás

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól

	3. § (1) A közigazgatási szerv eljárása során államigazgatási ügyben e törvény 	rendelkezéseit kell alkalmazni.

	(3) E törvény alkalmazása szempontjából államigazgatási ügy minden olyan ügy, 	amelyben a közigazgatási szerv az ügyfelet érintő jogot vagy kötelességet állapít meg, 	adatot igazol, nyilvántartást vezet, vagy hatósági ellenőrzést végez.

	(7) E törvény hatálya a szabálysértési és az állampolgársági eljárásra nem terjed ki.

Egyezmény a férjezett nők állampolgárságáról (1960. évi 2. tvr.) 3. cikk (1) bek.

A szerződő államok megegyeznek abban, hogy az a külföldi állampolgár nő, aki   bármely állampolgárukkal házasságot kötött, kívánságára, különleges honosítási eljárás útján nyerheti el férje állampolgárságát; minazonáltal a szóban forgó állampolgárság elnyerése függővé tehető olyan korlátozásoktól, amelyeket az állam   biztonsága vagy közrendje szükségessé tesz.

A menekültek helyzetére vonatkozó egyezmény (1989. évi 15. tvr.) 34. cikk

A szerződő államok a lehető legnagyobb mértékben megkönnyítik a menekültek    beilleszkedését és meghonosodását. Különösen mindent elkövetnek azért, hogy meggyorsítsák az állampolgárság megszerzéséhez szükséges eljárást és lehetőleg csökkentsék az ilyen eljárással járó díjakat és költségeket.   

A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény

A jogszabály hatálya
12. § (1) A jogszabályban meg kell határozni a hatálybalépésének napját. A jogszabály egyes rendelkezéseinek hatálybalépésére különböző időpontokat is meg lehet állapítani.
(2) A jogszabály a kihirdetését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé.
(3) A jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell meghatározni, hogy kellő idő maradjon a jogszabály alkalmazására való felkészülésre.
(4) A jogszabályt és végrehajtási jogszabályát egy időben kell hatályba léptetni.

A Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvény

Az ügyészség feladata
1. § (1) A Magyar Köztársaság legfőbb ügyésze és az ügyészség gondoskodik az állampolgárok jogainak védelméről, valamint az alkotmányos rendet, az ország biztonságát és függetlenségét sértő vagy veszélyeztető minden cselekmény következetes üldözéséről.
(2) Az ügyészség törvényben meghatározott ügyekben nyomozást végez, felügyeletet gyakorol a nyomozás törvényessége felett, képviseli a vádat a bírósági eljárásban, továbbá felügyeletet gyakorol a büntetésvégrehajtás törvényessége felett.
(3) Az ügyészség közreműködik annak biztosításában, hogy a társadalom valamennyi szervezete, minden állami szerv és állampolgár megtartsa a törvényeket. Törvénysértés esetén – a törvényben meghatározott esetekben és módon – fellép a törvényesség védelmében. (Alkotmány 51. §)
2. § Az ügyész kellő időben köteles megtenni a törvényben meghatározott intézkedéseket, ha a Magyar Köztársaság törvényeit bármilyen módon megsértik és a törvénysértés megszüntetésére hivatott szerv az Alkotmányban, alkotmányerejű törvényben, törvényben és más jogszabályban vagy az állami irányítás egyéb jogi eszközében meghatározott kötelezettsége ellenére a szükséges intézkedést nem teszi meg, illetőleg, ha a törvénysértésből eredő jogsérelem elhárítása érdekében azonnali ügyészi intézkedésre van szükség.

13. § (1) Az általános törvényességi felügyelet a Kormánynál alacsonyabb szintű államigazgatási szervek által kibocsátott jogszabályokra, illetőleg az állami irányítás egyéb jogi eszközeire, valamint e szervek általános érvényű rendelkezéseire és a jogalkalmazás körébe tartozó egyedi döntéseire terjed ki. Kiterjed ezen túlmenően a bíróságon kívüli, jogvitát intéző szervek egyedi döntéseire, valamint a gazdasági és egyéb szerveknek munkaviszonnyal és a szövetkezeti tagsági viszonnyal összefüggő egyedi döntéseire, továbbá a jogszabályok felhatalmazása alapján kiadott általános érvényű intézkedéseire.
(4) A minisztériumok és a Kormánynak közvetlenül alárendelt más országos hatáskörű államigazgatási szervek tekintetében az (1)–(2) bekezdésben meghatározott jogokat a Magyar Köztársaság Legfőbb Ügyészsége gyakorolja.

A nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. évi CXXV. törvény 

5. § A Nemzetbiztonsági Hivatal
g) végzi a bevándorló, a menekült státusért és a magyar állampolgárságért folyamodó, valamint – az állami szuverenitás és az alkotmányos rend védelméhez kötődően – a vízumkérelmet benyújtott személyek ellenőrzését és az ezzel kapcsolatos feladatokat;

A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény

A külföldiek adatainak kezelése
52. § A külföldiek e törvény alapján nyilvántartott adatait az illetékes idegenrendészeti és a Belügyminisztérium kijelölt szerve (a továbbiakban: adatkezelő szerv) kezeli.

53. § (1) Az adatkezelő szerv, valamint a nemzetbiztonsági szervek a beutazási és tartózkodási tilalom alatt álló külföldiek alábbi adatait kezelik:
a) természetes személyazonosító adatok,
b) állampolgárság (hontalan státusz);
c) állandó külföldi lakóhely;

56. § (1) Az adatkezelő szerv központi nyilvántartásban kezeli az e törvény alapján tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldi következő adatait:
a) az 53. § (1) bekezdés a)–c) pontjaiban foglalt adatok;
b) a beutazás (érkezés) időpontja;
c) magyarországi tartózkodási helye;
d) az engedély száma, érvényességi ideje, meghosszabbítása és annak időtartama;
e) a tartózkodás célja;
f) az engedély kiadása vagy meghosszabbítása iránti kérelem elutasítása és ennek indoka;
g) az érintett családi állapota;
h) iskolai végzettsége;
i) foglalkozása;
j) a végleges kiutazás időpontja;
k) a külföldi által használt és külföldön nyilvántartott gépjármű forgalmi engedélyének adatai.
(2) Az adatkezelő szerv az (1) bekezdés szerinti nyilvántartásból az alábbi szerveknek szolgáltathat adatot:
b) a Belügyminisztériumnak az állampolgársági ügyek elbírálása céljából;

56. § (1) Az adatkezelő szerv központi nyilvántartásban kezeli az e törvény alapján tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldi következő adatait:
a) az 53. § (1) bekezdés a)–c) pontjaiban foglalt adatok;
b) a beutazás (érkezés) időpontja;
c) magyarországi tartózkodási helye;
d) az engedély száma, érvényességi ideje, meghosszabbítása és annak időtartama;
e) a tartózkodás célja;
f) az engedély kiadása vagy meghosszabbítása iránti kérelem elutasítása és ennek indoka;
g) az érintett családi állapota;
h) iskolai végzettsége;
i) foglalkozása;
j) a végleges kiutazás időpontja;
k) a külföldi által használt és külföldön nyilvántartott gépjármű forgalmi engedélyének adatai.
(2) Az adatkezelő szerv az (1) bekezdés szerinti nyilvántartásból az alábbi szerveknek szolgáltathat adatot:
b) a Belügyminisztériumnak az állampolgársági ügyek elbírálása céljából;

A konzuli díjakról szóló 1/1991. (IV. 9.) KüM rendelet

1. § A Külügyminisztérium Konzuli Főosztályához, magyar diplomáciai, illetve konzuli képviselethez (a továbbiakban: konzuli hatóság) benyújtott kérelemmel kapcsolatos eljárásért, valamint a konzuli hatóság által teljesített szolgáltatásért konzuli díjat és ha jogszabály úgy rendelkezik, más hatóság által megállapított illetéket, illetve díjat (a továbbiakban: díj) kell fizetni.
2. § A konzuli díj tárgyát, valamint összegét a rendelet melléklete tartalmazza.
3. § A konzuli hatóság a konzuli díj összegét a fizetésre kötelezett vagyoni és jövedelmi viszonyainak mérlegelése alapján – a százalékosan megállapított díj kivételével – csökkentheti, illetve teljesen elengedheti.

5. § (1) A konzuli díjat a hazai hatóság által felszámított egyéb illetékkel (díjjal) és költséggel együtt a konzuli hatóságnál USD-ben vagy a fogadó országban szokásos más konvertibilis valutában, kivételes esetben helyi valutában kell megfizetni.
(2) Ha a kérelmet a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályán nyújtották be, a díjat forintban kell megfizetni, a valutában felmerült költség kivételével.
(3) A más konvertibilis valutára vagy forintra történő átszámításnál a Magyar Nemzeti Bank által jelzett devizaeladási árfolyamot, a helyi valutára való átszámításnál a helyi árfolyamot kell alkalmazni.
(4) A díj megfizetését az okiraton fel kell tüntetni.

Melléklet az 1/1991. (IV. 9.) KüM rendelethez
Konzuli díjak
 18. Okiratbeszerzés külföldről (okiratonként). Ez a díj nem foglalja magában a külföldi hatóság által felszámított egyéb díjat és költséget 				  20 USD

A belügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 147/1994. (XI. 17.) Korm. rendelet

A Kormány – a kormányzati munkamegosztás kialakítása céljából – a belügyminiszter feladat- és hatásköréről a következőket rendeli el:

2. § (1) A belügyminiszter általános közjogi feladatai körében

b) előkészíti a magyar állampolgársággal kapcsolatos jogi szabályozást, irányítja az állampolgárság megszerzésével, elvesztésével kapcsolatos igazgatási tevékenységet, előkészíti a köztársasági elnök állampolgársággal kapcsolatos döntéseit;

3. § (1) A belügyminiszter a helyi önkormányzatokkal kapcsolatos feladatkörében:
a) előkészíti a helyi önkormányzatokkal, valamint a polgármester, a főpolgármester, a megyei közgyűlés elnöke (a továbbiakban együtt: polgármester), a jegyző, a főjegyző (a továbbiakban együtt: jegyző) jogállásával, feladatkörével, továbbá a megyei, fővárosi közigazgatási hivatalok feladat- és hatáskörével, működésével kapcsolatos jogi szabályozást;
g) irányítja a megyei, fővárosi közigazgatási hivatalok tevékenységét;