Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 2895/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A Hivatalomhoz forduló panaszos beadványában a gyulai határátkelőhelyen gyorsított eljárásban lefolytatott jövedéki ellenőrzést sérelmezte, melynek során a vámhatóság két liter házipálinkát foglalt le tőle, valamint 20 ezer Ft jövedéki bírsággal sújtotta. A panaszos azt is kifogásolta, hogy a pénzügyőrök az emberi méltóságukat sértően bántak vele és élettársával, szinte bűnözőkként kezelték őket (OBH 5806/2008.).
Az ügyben alapvető alkotmányos jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében megkerestem a Vám- és Pénzügyőrség országos parancsnokát. 

Érintett alkotmányos jogok:
A jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/ bek.)
Tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § /1/ bek.)
Emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § /1/ bek.)
Jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § /5/ bek.)

A megállapított tényállás:
A panaszos és élettársa 2008. július 23-án érkeztek a gyulai határátkelőhelyre. Az útlevélvizsgálatot követően megállították őket a szolgálatot teljesítő pénzügyőrök, és megkérdezték, hogy van-e náluk cigaretta vagy alkohol. A panaszos elmondta, hogy két liter házipálinkát kaptak ajándékba Romániában. Az eljáró pénzügyőr felszólította, hogy mutassa meg a pálinkát, majd közölte, hogy törvénysértést követett el, mert zárjegy nélküli italt tilos behozni Magyarországra. A svájci lakóhelyű panaszost ez nagyon meglepte, mert tudomása szerint Svájcba, Németországba, Olaszországba fejenként egy liter bármilyen pálinka bevihető. Felvetette a pénzügyőrnek, hogy akkor visszaviszik a pálinkát Romániába, és odaadják az első embernek, akivel találkoznak, de a pénzügyőr elutasította azzal, hogy „az eljárás már folyamatban van”. Ezt követően elment, majd később egy másik pénzügyőr jelent meg a panaszos gépjárművénél. A panaszos kérdésére, hogy meddig kell még itt várniuk, azt válaszolta, hogy „maguknak még nagyon sokáig”. 
A Fővámhivatal Békéscsaba Szolgálati Hely Gyula hivatalos helyiségében készült dokumentumokat végül közel másfél óra elteltével adták át a panaszosnak azzal, hogy írja alá. A panaszos felhívta az eljáró pénzügyőr figyelmét arra, hogy ő maga szólt, hogy van náluk két liter, ajándékba kapott pálinka, de az ellenőrzésről és lefoglalásról készült jegyzőkönyvet nem javították ki. A jogorvoslatról lemondó nyilatkozatait (pl. „panasszal nem élek”) pedig a megkérdezése nélkül, előre beleírták a jegyzőkönyvbe. Amikor a panaszos közölte, hogy nem írja alá a jegyzőkönyvet, mert az nem felel meg a valóságnak, azt a választ kapta, hogy ez egy szabvány szöveg, amin nem lehet változtatni, és ha nem fizeti ki a bírságot, az ügy tisztázásáig lefoglalják az autóját, mert szükségük van valamilyen biztosítékra. 
A panaszos ezt követően – mivel kétségbeestek és az élettársa ismételten sírni kezdett – aláírta a papírokat, és kifizette a jövedéki bírságot, de a jegyzőkönyv saját példányában a helyszínen áthúzta a panasszal nem élek mondatokat, amit külön aláírt. A pénzügyőrök azt azonban nem tették lehetővé, hogy a náluk levő példányt is kijavítsa. A jegyzőkönyvben szereplő hatósági tanúk sem az ellenőrzésnél, sem az aláírásnál nem voltak jelen, a panaszos, illetve az élettársa egyáltalán nem látták őket. A bírságot kiszabó határozat panaszosnál levő példányát a panaszos helyett valaki más írta alá.1
A panaszos először, 2008. július 25-én a Békéscsabai Fővámhivatalnál tett panaszt, amit a parancsnokhelyettes augusztus 6-án kelt levélben elutasított. A panasz kivizsgálása során megállapította, hogy a panaszban foglaltak ellentmondanak az eljárás során keletkezett okmányokban feltüntetett tényeknek és a pénzügyőrök által utólagosan készített feljegyzésnek. Megállapította, hogy az eljáró pénzügyőrök részéről fenyegetés nem történt, „csupán tájékoztatási kötelezettségüknek tettek eleget, amikor – többek között – a gépjármű lefoglalásának lehetőségéről tájékoztatták a panaszost és feleségét.” A járőrök igyekeztek a jövedéki eljárást a lehető legrövidebb időn belül lefolytatni, de abban az időben több jövedéki eljárás is folyamatban volt, ami kissé késleltette az eljárás lefolytatásának menetét. 
A parancsnokhelyettes megállapította, hogy a jegyzőkönyv felvétele során kényszerítés nem történt. A panaszos felesége megjegyezte ugyan, hogy maguktól jelentették be a két liter pálinka birtokban tartását, de az eljáró pénzügyőr tájékoztatását követően – mely szerint ennek a ténynek az eljárás szempontjából nincs jelentősége – sietségükre hivatkozva elutasították „a pénzügyőr jegyzőkönyv kiegészítési szándékát”. 
A jövedéki eljárást a 2003. évi CXXVII. (Jöt.) 114. § (6) bekezdése alapján gyorsított eljárás keretében folytatták le, mivel a panaszos a jövedéki törvénysértés tényét elismerte, a jogkövetkezményekről szóló tájékoztatást tudomásul vette és a jogorvoslati jogáról lemondott. Az eljárás során keletkezett okmányokat a panaszos „hatósági tanú jelenlétében, önszántából, jóváhagyólag aláírta”, ezért az okmányokban feltüntetett adatokkal ellentétes állításokat a parancsnokhelyettes nem tudta figyelembe venni. Megjegyezte továbbá, hogy „az okmányokon hatósági tanúként feltüntetett személyek a jövedéki ellenőrzés lefolytatása során valóban nem voltak jelen, ők csak a további eljárási cselekmények során történt eseményeket és az általuk tapasztalt tényeket igazolták a jegyzőkönyv aláírásával.”
A parancsnokhelyettes végezetül tájékoztatta a panaszost arról, hogy beadványát, mint fellebbezést külön eljárás keretében felterjesztette a Vám- és Pénzügyőrség Dél-alföldi Regionális Parancsnokságára. 
A regionális parancsnokhelyettes a panaszt 2008. augusztus 15-én kelt határozatban – érdemi vizsgálat nélkül – elutasította, tekintettel arra, hogy a panaszos az iratok szerint a gyorsított eljárásban a jogorvoslati jogáról lemondott.
A Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnoksága (VPOP) Rendészeti Főosztályának vezetője tájékoztatott arról, hogy a jövedéki termékeknek az Európai Unió tagországaiból Magyarországra történő magáncélú behozatalának szabályait 2008. december 16-ig a 92/12/EGK tanácsi irányelv, jelenleg pedig a 2008/118/EK irányelv 32. cikke szabályozza. 
Az irányelv alapján a magáncélú behozatal szabályait a Jöt. 29. §-a tartalmazza. A jövedéki termék magáncélú behozatala során minden esetben vizsgálandó a birtokban tartás indoka és helye, a szállítás módja, a jövedéki termék bizonylatai, illetve a termék mennyisége. A 29. § (1) bekezdése szerint „a gazdasági tevékenységet nem folytató természetes személy által más tagállamban szabadforgalomba bocsátott és ott magáncélra megvásárolt, birtokolt, közvetlenül a természetes személy által belföldre behozott jövedéki termék belföldön adómentes.” Miután az ellenőrzés során lefoglalt – zárjegy és címke nélküli műanyag flakonban tárolt – alkoholterméket nem bocsátották más tagállamban (Romániában) szabadforgalomba, a terméket nem lehet adómentesen behozni Magyarországra.2
A főosztályvezető megállapította, hogy a vámhatóság a Jöt. 114. § (2) bekezdés e) pontja alapján jogszerűen minősítette a lefoglalt alkoholterméket adózás alól elvont terméknek, így jogszerűen folytatta le a gyorsított jövedéki eljárást is. 
Az utasok teljes körű tájékoztatása érdekében tájékoztató füzeteket, plakátokat helyeztek el a határátkelőhelyeken, illetve azok közelében a nagyobb forgalmú csomópontokon, üzemanyagtöltő állomásokon. A jövedéki termékek tagállamokból való behozatalával kapcsolatos tájékoztatás elérhető a www.vam.gov.hu oldalon, valamint a 24 órás telefonos ügyfélszolgálaton keresztül.

A vizsgálat megállapításai
Az ellenőrzésről és lefoglalásról készült jegyzőkönyv szerint a szolgálatot teljesítő járőr „jövedéki ellenőrzés alá vonta a panaszos által vezetett gépjárművet. A jövedéki ellenőrzés során a személyes csomagjaiból előtalálásra került két liter házipálinka magyar adójegyet nem tartalmazó szeszesital.”
Az adójegyet a dohánygyártmányok esetén használják, az alkoholtermékek eredetének igazolására a zárjegy szolgál. A más tagállamból behozott bármilyen szeszesital ugyanakkor nem tartalmazhat „magyar adójegyet”, illetve helyesen zárjegyet. 
A jövedéki termék lefoglalásáról szóló végzés indokolásában szintén szerepel, hogy a jövedéki ellenőrzés során a panaszos csomagjaiból előtalálásra került két liter magyar adójegyet nem tartalmazó szeszesital. Az indokolás további – formanyomtatványokhoz hasonlító – sablonszövegében az eljáró pénzügyőr beikszelte, hogy az előtalált jövedéki termékek adózás alól elvontnak minősülnek, ezért a Jöt. alapján jövedéki eljárásban kerültek lefoglalásra (nem pedig büntetőeljárásban). Az előtalált jövedéki termékek szállítására szolgáló jármű esetén pedig azt jelölte be, hogy „nem került lefoglalásra tekintettel arra, hogy nevezett a kiszabásra kerülő jövedéki bírságot a helyszínen megfizeti”. (Az indokolásban szereplő másik két opció „a Jöt. alapján jövedéki eljárásban, illetve büntetőeljárásban került lefoglalásra”.) 
Az indokolás hivatkozik a Jöt. 119. § (1)-(3) és (5) bekezdésére, valamint a 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 71. § (1) bekezdésére. Nem utal azonban a 119. § (4) bekezdésére, mely szerint a termék szállítására használt eszköz lefoglalása bizonyos feltételek esetén mellőzhető. A 119. § (5) bekezdése alapján a lefoglalást elrendelő végzéssel szemben az ügyfél - jogszabálysértésre hivatkozva - kifogással élhet. A végzésben azonban csak a jogszabályi hivatkozás szerepel, a kifogás előterjesztésének lehetősége nem. 
A bírságszámítási lapon az alábbi megjegyzés szerepel: enyhítő körülményt nem találtam, súlyosbító körülmény az elkövetés módja. Álláspontom szerint az a tény, hogy a panaszos maga jelezte az alkoholtermék birtoklását, nyilvánvalóan nem értékelhető súlyosító körülményként. 
A gyorsított eljárás keretében helyszínen történő jövedéki bírság kiszabásáról, beszedéséről és a lefoglalt adózás alól elvont termék elkobzásáról szóló általános tájékoztatás tartalmazza, hogy a Jöt. 114. § (6) bekezdése értelmében gyorsított eljárásban a bírság összege 20 ezer Ft, míg egyéb esetben a 114. § (3) bekezdése alapján legalább 30 ezer Ft. Nem utal viszont a Jöt. 116/A. §-ára, mely szerint a bírság összege kivételes méltánylást érdemlő körülmény esetén mérsékelhető, illetve kiszabása mellőzhető.
A 165954-2/2008. számú, jövedéki bírságot kiszabó határozat panaszosnál levő példányát nem a panaszos, hanem egyértelműen más személy írta alá. A határozaton – se a panaszos, se a VPOP által megküldött példányon – nem szerepel a hatóság pecsétje (ez a lefoglalásról szóló végzésen sem látható).
A Békéscsabai Fővámhivatal parancsnokhelyettese megállapította, hogy a panaszos az eljárás során keletkezett okmányokat „hatósági tanú jelenlétében, önszántából, jóváhagyólag aláírta”, ezért az okmányokban feltüntetett adatokkal ellentétes állításokat nem tudta figyelembe venni. Önmagának ellentmondva megjegyezte továbbá, hogy „az okmányokon hatósági tanúként feltüntetett személyek a jövedéki ellenőrzés lefolytatása során valóban nem voltak jelen, ők csak a további eljárási cselekmények során történt eseményeket és az általuk tapasztalt tényeket igazolták a jegyzőkönyv aláírásával.”
A hatósági tanúk által aláírt jegyzőkönyv ugyanakkor éppen a jövedéki ellenőrzést és a jövedéki termék lefoglalását, valamint az ellenőrzött személy nyilatkozatát rögzíti, nem pedig a „további eljárási cselekményeket”. Miután a hatósági tanúk – a parancsnokhelyettes által is elismerten – nem voltak jelen a panaszossal együtt az ellenőrzésnél, a panaszos nyilatkozatát („panasszal nem élek”) nem hallhatták, azt – a jegyzőkönyvben foglaltakkal ellentétben – az aláírásukkal sem tanúsíthatták, így a jegyzőkönyvet nem tekinthetem jogszerűnek. 
A VPOP tájékoztatása szerint a jövedéki termékeknek az Európai Unió tagországaiból Magyarországra történő magáncélú behozatalának szabályait 2008. december 16-ig a 92/12/EGK tanácsi irányelv, jelenleg pedig a 2008/118/EK irányelv 32. cikke szabályozza. 
Az új EK irányelvet valóban 2008. december 16-án fogadták el, de az EU hivatalos lapjában való kihirdetését követő napon, vagyis 2009. január 15-én lépett hatályba. A Jöt. záró rendelkezései szerint pedig a törvény csak 2010. április 1-től felel meg az EK irányelvnek.3
Az EGK irányelv 8. cikke értelmében „a magánszemélyek által saját használatra beszerzett és általuk elszállított termék esetében a belső piacot szabályozó alapelv alapján, a jövedéki adót a beszerzés helye szerinti tagállamban kell felszámítani.” Az új EK irányelv 32. cikke is hasonlóan fogalmaz: „a magánszemély által saját felhasználásra beszerzett és egyik tagállamból a másikba szállított jövedéki termékek esetében a jövedéki adót csak a beszerzés helye szerinti tagállamban kell kivetni.”
Az Alkotmánybíróság a 33/2002. (VII. 4.) AB határozatában vizsgálta a korábbi jövedéki törvény lefoglalásra és elkobzásra vonatkozó rendelkezéseinek4 alkotmányosságát. Megállapította, hogy a lefoglalás már önmagában szankciószerűen hat, mert az állam nevében eljáró hatóság a dolog tulajdonosától egyrészt a birtoklás és a használat jogát az eljárás befejeződéséig feltétlenül elvonja, másrészt a tárolás során bekövetkező fokozott amortizációból (tipikusan ilyen a helyzet a gépjármű esetén) fakadóan a tulajdonost értékcsökkenéssel is sújtja. Az sem elhanyagolható következménye a jövedéki lefoglalásnak, hogy a lefoglalással érintett dolgok egy részének (pl. gépjármű) ilyetén történő elvonása a dolog tulajdonosának életvitelét, gazdasági tevékenységét jelentősen megnehezíti, vagyis az egyéni cselekvési autonómiát negatívan befolyásolja.
A lefoglalás indokoltsága – az alkotmányos tulajdonvédelem szempontjából – nyilvánvalóan eltérő attól függően, hogy a lefoglalással érintett dolognak, mint bizonyítéknak van-e szerepe az eljárásban. Ha van, akkor ez önmagában – függetlenül az elkobzás biztosításától és a dolog termék vagy eszköz jellegétől – jogcímként szolgálhat a tulajdon ideiglenes és szükséges mértékű korlátozására. Amennyiben az ügyben nem folytatnak le bizonyítást, vagy a bizonyítási eljárás lefolytatásának eredményessége nem kívánja meg a jövedéki jogsértéssel kapcsolatos dolog lefoglalását, akkor a lefoglalást csak az elkobzás foganatosíthatósága indokolhatja. Ez utóbbi esetben viszont már kizárólagos alkotmányi relevanciával bír a jogsértés súlya, a jogsértéssel kapcsolatos dolog jellege, illetőleg a dolog értéke. A differenciálás ezen követelményeinek a törvényi szabályozás nem felel meg.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy nem alkotmányellenes a tulajdonjognak a lefoglalás által történő feltétel nélküli ideiglenes korlátozása mindazon dolgokra nézve, amelyek a jövedéki jogsértéssel közvetlen és szükségképpeni kapcsolatban állnak. Ilyen dolgok például az adózás alól elvont jövedéki termék, hamisított zárjegy, jogosulatlanul birtokolt desztilláló berendezés stb.
A testület ugyanakkor azt is megállapította, hogy a felhasználásra, tárolásra és szállításra használt eszközök vonatkozásában a feltétel nélküli korlátozás már önmagában aránytalanságot eredményez. A jogkorlátozás súlyát, vagyis az aránytalanságot fokozza az a körülmény, hogy a lefoglalást eredményező jövedéki eljárásban a hatóságnak nincs mérlegelési lehetősége az adott intézkedés tekintetében; azt kötelezően alkalmaznia kell. Rámutatott továbbá arra, hogy a jogorvoslati eljárás sem vezethet az aránytalan jogkorlátozás megszüntetéséhez, illetve csökkentéséhez, mert a felettes szerv eljárása nem terjedhet ki az intézkedés jog- és célszerűségének vizsgálatára. A szabályozásnak ez a módja sérti az Alkotmány 13. § (1) bekezdését, továbbá az 57. § (1) és (5) bekezdését.
Az Alkotmánybíróság a törvényi rendelkezést 2002. december 31-ével megsemmisítette. Az új jövedéki törvény (Jöt.) 2004. május 1-én lépett hatályba.
A Jöt. 119. § (1) bekezdése – az Alkotmánybíróság döntésével összhangban – meghatározza a lefoglalás célját: „A vámhatóság a jövedéki ügyben folytatott eljárása során a tényállás tisztázása, továbbá az e törvény szerinti elkobzás érvényesítése érdekében lefoglalást rendelhet el.” A vámhatóság főszabályként kötelező jelleggel lefoglalja a termékek, a zárjegy felhasználására, tárolására és szállítására használt eszközt, de a (4) bekezdés alapján az eszköz lefoglalását – bizonyos, konjunktív feltételek fennállása esetén – mellőzheti.5 A lefoglalást elrendelő végzéssel szemben az ügyfél – jogszabálysértésre hivatkozva – kifogással élhet.
A lefoglalás ennélfogva csak a törvényben meghatározott célok – a tényállás biztosítása, illetve az elkobzás érvényesítése – érdekében rendelhető el. Álláspontom szerint a vizsgált esetben a jövedéki termék lefoglalása és elkobzása jogszerű volt, a szállítóeszköz (gépjármű) lefoglalásának lehetőségére való figyelmeztetés viszont nem. A gépjármű lefoglalása ugyanis az adott esetben sem a tényállás tisztázását, sem a jövedéki termék elkobzásának biztosítását nem szolgálta volna, a jövedéki bírság megfizetésének biztosítása céljából pedig a jármű nem foglalható le. 
A lefoglalásról szóló végzés indokolásában szereplő opció, mely szerint a szállítóeszköz „nem került lefoglalásra tekintettel arra, hogy nevezett a kiszabásra kerülő jövedéki bírságot a helyszínen megfizeti”, ennélfogva nem tekinthető jogszerűnek.
A panaszos a gépjármű lefoglalásának lehetőségére való figyelmeztetés hatására fizette ki a helyszíni bírságot, és írta alá az iratokat, de a helyszínen, majd ezt követően levélben azonnal jelezte a panaszát. A vizsgált ügyben ezért gyorsított eljárást nem lehetett volna lefolytatni, hanem az általános szabályok szerint kellett volna eljárni. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye.6 Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. 
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy a vámhatóság eljárása súlyos visszásságot okozott a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. A gépjármű lefoglalásának lehetőségre való „figyelmeztetés” pedig közvetlenül veszélyeztette a tulajdonhoz való jogot. 

Intézkedések
A visszásság jövőbeni megelőzése érdekében – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bekezdése alapján – ajánlást teszek a Vám- és Pénzügyőrség országos parancsnokának, intézkedjen, hogy az irányítása alá tartozó szervek a Jöt. és a Ket. rendelkezéseinek megfelelően döntsenek a lefoglalásról: a végzés ne tartalmazzon sablonszöveget, valamint a törvénnyel ellentétes megfogalmazást, ugyanakkor szerepeljen benne a jogorvoslattal, illetve a szállítóeszköz lefoglalása esetén a lefoglalás mellőzésének lehetőségével kapcsolatos tájékoztatás.
Felkérem továbbá az országos parancsnokot, hogy vizsgáltassa meg az irányítása alá tartozó szervek gyakorlatát a kereskedelmi mennyiséget meg nem haladó jövedéki terméket szállító gépjárművek lefoglalását illetően, és a vizsgálat eredményéről tájékoztasson.
Ajánlást teszek arra is, hogy a gyorsított eljárás keretében helyszínen történő jövedéki bírság kiszabásáról, beszedéséről és a lefoglalt adózás alól elvont termék elkobzásáról szóló tájékoztatás tartalmazza a Jöt. 116/A. §-ára való szövegszerű hivatkozást is, mely szerint a bírság összege kivételes méltánylást érdemlő körülmény esetén mérsékelhető, illetve kiszabása mellőzhető. A gyorsított eljárást csak azokban az esetekben alkalmazzák, ha a panaszos – megfelelő tájékoztatást követően – valóban lemond a jogorvoslati jogáról.
Végezetül felkérem az országos parancsnokot, intézkedjen, hogy amennyiben a vámhatóságok hatósági tanút alkalmaznak, a tanúk minden esetben legyenek jelen az eljárási cselekményeknél.
A visszásság orvoslása érdekében – az Obtv. 23. és 24. §-a alapján – az illetékes ügyészségnél kezdeményezem, hogy az ügyben vizsgálják meg az ügyészi óvás benyújtásának lehetőségét, valamint – a jegyzőkönyv és a határozat aláírása tekintetében – a bűncselekmény (közokirat-hamisítás) gyanújának esetleges fennállását.

Budapest, 2010. március 29.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1: Az alkalmazott jogszabályok
1972. évi V. törvény a Magyar Köztársaság Ügyészségéről (Ütv.):
14. § (1) Ha az ügyész a szervek jogerős, illetőleg végrehajtható rendelkezéseiben törvénysértést állapít meg, annak kiküszöbölése végett a törvénysértést elkövető szervhez vagy annak felettes (felügyeleti, állami törvényességi felügyeletét ellátó, a továbbiakban: felettes) szervéhez óvást nyújthat be. Az óvásban a megtámadott rendelkezés végrehajtásának felfüggesztését is indítványozhatja.
(3) Ha az ügyész az óvást egyedi ügyben hozott jogerős rendelkezés ellen annak közlését követő három éven túl nyújtja be, az óvás folytán tett intézkedés jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogokat nem sérthet.
(4) Ha az ügyész az óvást egyedi ügyben hozott jogerős rendelkezés ellen annak közlését követő, vagy ha az hosszabb, a teljesítési határidő utolsó napjától számított öt éven túl nyújtja be, az óvás folytán tett intézkedés jogot nem korlátozhat vagy vonhat el, illetőleg kötelezettséget és joghátrányt nem állapíthat meg, kivéve a nem jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogokat, ha a jogerős rendelkezés tartalmát bűncselekmény befolyásolta, feltéve, hogy a bűncselekmény elkövetését jogerős ítélet megállapította, vagy ilyen ítélet meghozatalát nem a bizonyítottság hiánya zárta ki.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.):
274. § (1) Aki
a) hamis közokiratot készít vagy közokirat tartalmát meghamisítja,
b) hamis vagy hamisított, illetőleg más nevére szóló valódi közokiratot felhasznál,
c) közreműködik abban, hogy jog vagy kötelezettség létezésére, megváltozására vagy megszűnésére vonatkozó valótlan adatot, tényt vagy nyilatkozatot foglaljanak közokiratba, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
275. § (1) Az a hivatalos személy, aki hivatali hatáskörével visszaélve
a) hamis közokiratot készít vagy közokirat tartalmát meghamisítja,
b) lényeges tényt hamisan foglal közokiratba,
bűntettet követ el és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

2003. évi CXXVII. a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól (Jöt., 2008. júliusában hatályos szöveg): 
1. § (1) Jövedéki adóköteles a jövedéki termék belföldi előállítása és belföldre történő behozatala.
(4) Szabadforgalomban csak olyan jövedéki termék szerezhető be, tartható birtokban, használható fel, értékesíthető, szállítható, amely után az adót megfizették.
3. § (2) Jövedéki termékek:
a) az ásványolaj,
b) az alkoholtermék,
c) a sör,
d) a bor,
e) a pezsgő,
f) a köztes alkoholtermék,
g) a dohánygyártmány.
5. § (1) Jövedéki ügyben a vámhatóság jár el.
7. § E törvény alkalmazásában
22. szabadforgalomba bocsátás: a jövedéki termék adóraktárból, tagállami adóraktárból, illetve adómentes felhasználó üzeméből történő kitárolása - kivéve, ha a kitárolás adóraktárba, tagállami adóraktárba, más tagállam bejegyzett/nem bejegyzett kereskedője részére, harmadik országba vagy adómentes felhasználó részére történik -; a jövedéki termék bejegyzett/nem bejegyzett kereskedő általi fogadása; az adóraktárban a szőlőbornak a külön jogszabályban meghatározott termelői borkimérés céljára történő felhasználása; a harmadik országból behozott jövedéki termék vámjogi szabadforgalomba bocsátását eredményező vámkezelése vagy a vámhatóság olyan intézkedése, amelynek eredményeként a jövedéki terméket vámjogilag szabadforgalomba bocsátottnak kell tekinteni, ha a vámkezelést vagy az intézkedést követően a jövedéki terméket nem tárolják be adóraktárba vagy adómentes felhasználóhoz;
23. szabadforgalom: a szabadforgalomba bocsátott jövedéki termékekkel folytatott gazdasági tevékenység;
9. § (1) Adómentes a törvénnyel vagy kormányrendelettel kihirdetett vagy a Magyar Közlönyben közzétett nemzetközi szerződés kötelező rendelkezése alapján vámmentesen behozható jövedéki termék, továbbá a diplomáciai és konzuli képviseletek, valamint az ezekkel egy tekintet alá eső nemzetközi szervezetek és azok tagjai számára harmadik országból vámmentesen behozott jövedéki termék.
29. § (1) A gazdasági tevékenységet nem folytató természetes személy által más tagállamban szabadforgalomba bocsátott és ott magáncélra megvásárolt, birtokolt, közvetlenül a természetes személy által belföldre behozott jövedéki termék belföldön adómentes.
(2) A 27. § (1)-(2) bekezdése, a 28. § (1) bekezdése és e § (1) bekezdése rendelkezésének alkalmazása során annak megítéléséhez, hogy a belföldre behozott, illetve belföldről kivitt jövedéki termék magáncélú vagy gazdasági célú beszerzést, felhasználást szolgál-e, az alábbiakat együttesen, valamint a (3) bekezdésben foglaltakat kell figyelembe venni:
a) a jövedéki termék tulajdonosa az adott jövedéki termékkel gazdasági tevékenységet folytató gazdálkodó szervezet-e;
b) a birtokban tartás indoka;
c) a szállítás módja, a birtokban tartás, illetve tárolás helye;
d) a jövedéki termék bizonylatai;
e) a jövedéki termék mennyisége, az utóbbi esetében tekintettel e törvény 110. § (5) bekezdésében meghatározott kereskedelmi mennyiségekre.
48. § (1) A harmadik országból behozott jövedéki termékre a jövedéki termék nem közösségi áru jellegének fennállásáig, valamint a belföldről harmadik országba kiszállításra kerülő adózatlan jövedéki termékre - az e törvényben szabályozott rendelkezésekkel összhangban - a vámjogszabályok rendelkezéseit kell alkalmazni.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltak kivételével
a) a vámhatósághoz teljesítendő adózói kötelezettségre, az adó visszaigénylésére, az ellenőrzésre, - a kézbesítési szabályok kivételével - a hatósági eljárásra, a végrehajtási eljárásra, valamint a jogkövetkezményekre az e törvényben meghatározott eltérésekkel az Art.-t,
b) a vámjogszabályokban, illetve az Art.-ban nem szabályozott kérdésekben, továbbá az (1) bekezdés és e bekezdés a) pontja alá nem tartozó egyéb közigazgatási hatósági ügyben az e törvényben foglalt eltéréssel a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvényt (a továbbiakban: Ket.)
kell megfelelően alkalmazni.
73. § (3) A zárjegy az alkoholtermék palackjára vagy legkisebb fogyasztói csomagolási egységére felhelyezett olyan bélyeg, amely igazolja, hogy a termék adóraktárban került előállításra (palackozásra), és onnan került kiszállításra, továbbá, hogy a harmadik országból, illetve tagállamból a közösségi vámjog, illetve e törvény rendelkezései szerint került behozatalra.
98. § (1) A dohánygyártmány szabadforgalomba bocsátása [...] kizárólag olyan adójeggyel ellátva megengedett, amelyen a kiskereskedelmi eladási ár feltüntetésre került. 
110. § (5) E törvény alkalmazásában kereskedelmi mennyiségűnek:
g) az alkoholtermék 10 litert,
meghaladó mennyisége minősül.
111. § (2) A vámhatóság az olyan jövedéki termék felderítése érdekében, amely után az adót nem fizették meg,
c) megállíthatja a járműveket, ellenőrizheti a szállítmányokat, a szállítási okmányokat, megállapíthatja és ellenőrizheti a szállított jövedéki termék mennyiségét, eredetét, adózott vagy adózatlan voltát, a szállítási okmányon az ellenőrzés tényét rögzíti,
114. § (1) A természetes személy - a jövedéki termékkel gazdasági tevékenységet folytató egyéni vállalkozó kivételével -, amennyiben
b) olyan jövedéki terméket birtokol, szállít, értékesít, használ fel, amelyet nem adóraktárban állítottak elő vagy amelyet - import jövedéki termék esetén - nem vámkezeltek,
a jövedéki termék mennyisége után jövedéki bírságot fizet.
(2) Az (1) bekezdés alá tartozónak kell tekinteni - nem értve ide a 115. § (3) bekezdésében említett termékeket -
e) azt a más tagállamból az e törvény rendelkezéseinek megsértésével behozott, átvett jövedéki terméket, amely után e törvény rendelkezései szerint nem fizették meg az adót,
(3) Az (1) bekezdés szerinti jövedéki bírság alapja az adózás alól elvont termék mennyisége és a bírság megállapításakor hatályos adómérték - a (2) bekezdés g) pont szerinti adózás alól elvont termék esetében az 52. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott alacsonyabb adómérték - alapján számított adó, illetve a szőlőbor esetében az adózás alól elvont termék literben mért mennyisége és 30 forint szorzataként meghatározott összeg. A jövedéki bírság mértéke a bírságalap kétszerese, de legalább 30 ezer forint.
(6) A jövedéki ellenőrzés során feltárt olyan, az (1) bekezdésben meghatározott jövedékitörvény-sértés esetén, ahol az adózás alól elvont termék után számított jövedéki adó összege a 20 ezer forintot nem haladja meg, a jövedéki ellenőrzést végző gyorsított eljárás keretében a helyszínen jövedéki bírságot szabhat ki és szedhet be, és a lefoglalt adózás alól elvont terméket elkobozza, amennyiben a termék birtokosa, szállítója a törvénysértés tényét elismeri, továbbá a jogkövetkezményekről szóló tájékoztatást tudomásul veszi és jogorvoslati jogáról lemond. A (3) bekezdésben foglaltaktól eltérően a jövedéki bírság összege 20 ezer forint. Amennyiben a gyorsított eljárás feltételei nem állnak fenn, úgy az ellenőrzést végző az általános szabályok szerint jár el.
116/A. § (1) A jövedéki bírság összege kivételes méltánylást érdemlő körülmény esetén hivatalból vagy kérelemre mérsékelhető, illetve kiszabása mellőzhető, ha a körülményekből megállapítható, hogy a jogsértő személy az adott helyzetben a tőle elvárható körültekintéssel járt el. A jövedéki bírság mérséklésénél az eset összes körülményét mérlegelni kell, különösen az adózás alól elvont termék, a hamis, hamisított vagy jogtalanul megszerzett adójegy, zárjegy és hivatalos zár mennyiségét, az adóhiány nagyságát, keletkezésének körülményeit, a jogsértő személy jogellenes magatartásának súlyát.
(2) Nincs helye - sem hivatalból, sem kérelemre - a jövedéki bírság mérséklésének, ha
a) a jogsértő személy ismételten követett el jövedéki bírság kiszabásával járó jogsértést, vagy
b) a jövedéki bírság kiszabása cukorcefrével, denaturált alkoholtermékkel vagy abból előállított alkoholtermékkel, adójegy nélküli, hamis, hamisított vagy jogosulatlanul megszerzett adójeggyel ellátott dohánygyártmánnyal összefüggésben elkövetett jogsértés miatt történt.
119. § (1) A vámhatóság a jövedéki ügyben folytatott eljárása során a tényállás tisztázása, továbbá az e törvény szerinti elkobzás érvényesítése érdekében lefoglalást rendelhet el.
(2) A vámhatóság
a) az adózás alól elvont jövedéki terméket,
g) a termékek, a zárjegy felhasználására, tárolására és szállítására használt eszközt - a (4) bekezdésben foglalt eltéréssel -
lefoglalja.
(3) A vámhatóság a (2) bekezdésben foglaltakon túl lefoglalhat bármely dolgot - az élő állat kivételével -, amelyre az eljárásban, mint tárgyi bizonyítási eszközre szükség van.
(4) A felhasználásra, tárolásra és szállításra használt eszköz lefoglalása mellőzhető, ha
a) a termékek mennyisége nem haladja meg a 110. § (5) bekezdésében meghatározott kereskedelmi mennyiséget, illetve a zárjegy mennyisége a 100 darabot, és
b) a jövedéki törvénysértés elkövetését célzó átalakítást az eszközön nem végeztek, továbbá
c) a jövedéki jogsértésért felelős személy a jogsértést első ízben követte el.
(5) A vámhatóság a lefoglalásról végzésben rendelkezik. A lefoglalást elrendelő végzéssel szemben az ügyfél - jogszabálysértésre hivatkozással - kifogással élhet. A kifogást a végzés közlésétől számított nyolc napon belül kell előterjeszteni a lefoglalást végző vámhatóságnál. A kifogást a felettes szerv a benyújtástól számított tizenöt napon belül bírálja el. A kifogásnak a lefoglalás végrehajtására nincs halasztó hatálya.
120. § (1) A lefoglalt termékeket, zárjegyet, továbbá a 119. § (2) bekezdésének e)-f) pontjában említett eszközt el kell kobozni, ha a jövedéki ügyben jogerősen jövedéki bírság kerül kiszabásra.
122. § E törvény a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló, Brüsszelben, 1991. december 16-án aláírt Európai Megállapodás tárgykörében, a Megállapodást kihirdető 1994. évi I. törvény 3. §-ával összhangban az Európai Közösségek következő jogszabályaival összeegyeztethető szabályozást tartalmaz:
a) a Tanács - legutóbb a Tanács 2004/106/EK irányelvével módosított - 92/12/EGK irányelve a jövedéki termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről;

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.): 
55. § (1) A hatóság a szemlénél, hatósági ellenőrzésnél hatósági tanút vehet igénybe.
(2) A hatósági tanú az eljárási cselekmény során történt eseményeket és az általa tapasztalt tényeket a jegyzőkönyv aláírásával igazolja.
(3) Nem lehet hatósági tanú az ügyfél hozzátartozója, az eljáró hatósággal közszolgálati, illetve egyéb munkavégzésre irányuló jogviszonyban álló személy és az eljárási képességgel nem rendelkező személy.
71. § (1) A hatóság - az (5) és (6) bekezdésben meghatározott kivétellel - az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során felmerült minden más kérdésben végzést bocsát ki.
72. § (1) A határozatnak tartalmaznia kell
g) a döntés kiadmányozójának aláírását és a hatóság bélyegzőlenyomatát, elektronikus dokumentum formájában kiadott döntés esetén a minősített elektronikus aláírást.
(2) A végzésnek tartalmaznia kell az (1) bekezdés a), b), c), da), dd), f) és g) pontjában meghatározott tartalmi elemeket, valamint a döntés részletes indokolását, ezen belül az (1) bekezdés ef) és eg) pontjában meghatározott tartalmi elemeket. 
114. § (5) A döntés ügyészi intézkedés nyomán történő módosítására vagy visszavonására a 120. §-ban foglaltak irányadók.
120. § Ha az ügyész az e törvény hatálya alá tartozó ügyben nyújt be óvást, felszólalást, figyelmeztetést vagy jelzést a hatóság döntése, eljárása vagy mulasztása ellen, annak elbírálására a Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvénynek az ügyészi törvényességi felügyeletre vonatkozó V. fejezetében, valamint a VII. fejezetében foglaltak az irányadók.

A Tanács 1992. február 25-i 92/12/EGK irányelve a jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről:
8. cikk: A magánszemélyek által saját használatra beszerzett és általuk elszállított termék esetében a belső piacot szabályozó alapelv alapján, a jövedéki adót a beszerzés helye szerinti tagállamban kell felszámítani.

A Tanács 2008. december 16-i 2008/118/EK irányelve a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről: 
32. cikk (1) A magánszemély által saját felhasználásra beszerzett és egyik tagállamból a másikba szállított jövedéki termékek esetében a jövedéki adót csak a beszerzés helye szerinti tagállamban kell kivetni.
(2) Annak megállapítására, hogy az (1) bekezdésben említett jövedéki termékeket magánszemély általi saját felhasználásra szánták-e, a tagállamoknak különösen a következőket kell figyelembe venniük:
a) a termékeket birtokló személy kereskedelmi jogállása és a termékek birtoklásának oka;
b) a termékek tárolási helye, vagy - adott esetben - a szállítás módja;
c) a termékekkel kapcsolatos valamennyi okmány;
d) a termékek jellege;
e) a termékek mennyisége.

Melléklet 2: Lábjegyzet
1 A panaszos megjegyezte, hogy teljesen ki voltak szolgáltatva a hivatali önkénynek, valamint az a bánásmód és magatartás, ahogy a vámtisztek velük szemben viselkedtek, sajnos a kommunista diktatúra pökhendi, lekezelő, az emberi méltóságot semmibe vevő módszereit juttatták eszükbe.
2 A www.kronika.ro internetes hírportál cikke alapján a hatályos jövedéki szabályozás értelmében magánszemélyek – engedély és jövedéki adófizetési kötelezettség nélkül – saját céljukra az otthonukban előállíthatnak 250 l alkoholterméket.
3 Jöt. 122. § a) pont
4 1997. évi CIII. törvény 81. § (1) A vámhatóság a jövedéki ügyben folytatott eljárása során lefoglalja a büntetőeljárásban le nem foglalt a) adózás alól elvont jövedéki terméket, b) hamis, hamisított vagy jogtalanul megszerzett zárjegyet, adójegyet, c) jogosulatlanul előállított cukorcefrét és abból előállított terméket, d) a külön jogszabályban meghatározott eljárástól eltérően előállított vagy kezelt bort, e) jogosulatlanul előállított vagy birtokolt desztilláló berendezést, dohánygyártmány előállítására alkalmas gépet és egyéb eszközt, továbbá az a)-d) pontban említett termék előállítására, felhasználására, tárolására és szállítására használt eszközt.
(6) A lefoglalt terméket, egyéb tárgyat és eszközt el kell kobozni, ha a jövedéki ügyben jövedéki bírság megállapításának van helye. A szállításra használt eszköz abban az esetben kobozható el, ha a szállítóeszköz tulajdonosa az (1) bekezdés a)-d) pontja szerinti terméket előállító, forgalmazó vagy azt birtokoló személy, illetve ha a szállítóeszköz tulajdonosának az ügy összes körülményére tekintettel tudnia kellett arról, hogy szállítóeszközével az (1) bekezdés a)-d) pontja szerinti terméket szállítanak. Az elkobzásról a jövedéki bírságot megállapító, illetve ismeretlen tettes esetén az eljárást megszüntető határozatban kell rendelkezni.
5 A felhasználásra, tárolásra és szállításra használt eszköz lefoglalása mellőzhető, ha
a) a termékek mennyisége nem haladja meg a 110. § (5) bekezdésében meghatározott kereskedelmi mennyiséget, illetve a zárjegy mennyisége a 100 darabot, és
b) a jövedéki törvénysértés elkövetését célzó átalakítást az eszközön nem végeztek, továbbá 
c) a jövedéki jogsértésért felelős személy a jogsértést első ízben követte el.
6 Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat.